Bine ați venit, domnule Wolski.
Vă mulțumim pentru invitația de la KlaTV.
Da, cu plăcere. Realizăm acest interviu într-o zi foarte memorabilă, aniversarea zilei de 9 noiembrie.
Au trecut exact 35 de ani de la căderea Zidului Berlinului în 1989.
Sunteți autorul mai multor cărți foarte interesante pe această temă, care pot fi găsite și pe site-ul dumneavoastră.
Și înainte de a începe, permiteți-ne să vă prezentăm mai întâi telespectatorilor noștri.
Michael Wolski s-a născut în Saxonia în 1952 și a crescut în Berlinul de Est.
El este tatăl a trei copii.
După absolvirea liceului în 1970, a studiat economia, specializându-se în comerț exterior.
Dl Wolski a lucrat apoi în comerțul exterior al RDG din 1974.
Din 1986 până în 1990 a fost ofițer de legătură pentru comerțul exterior al RDG în biroul unei companii americane din
cadrul Centrului de Comerț Internațional din Berlinul de Est.
În decembrie 1989, a fost însărcinat de grup să înființeze o companie de vânzări în Berlinul de Est.
Această comandă a fost anulată în ianuarie 1990.
La începutul anului 1991, dl Wolski a fost transferat la Moscova.
Acolo a fost fondatorul și șeful biroului de reprezentare al Grupului în URSS și a asistat la
prăbușirea Uniunii Sovietice și la transformarea Rusiei.
S-a întors la Berlin în 1998 și a lucrat ca consultant pentru companii rusești.
Din 2006 până în 2012, a fost fondator și director al Asociației de afaceri germano-bosniace din Sarajevo.
Michael Wolski este pensionar din 2014.
Este autorul a cinci cărți despre căderea Zidului Berlinului.
În amintirile noastre și în rapoartele media, căderea Zidului în 1989 apare întotdeauna ca o revoluție
pașnică, ca rezultatul nemulțumirii populației din RDG.
Mulți oameni se gândesc la pace și demonstrații.
Iar în cartea dvs. 1989 Mauerfall in Berlin, a look back after 35 years, în calitate de martor contemporan,
descrieți căderea Zidului ca pe un eveniment care a fost planificat și realizat cu atenție.
Ce te face să crezi asta?
Da, așa cum am descris în CV-ul meu anterior, am lucrat în biroul de reprezentare al unei companii americane în
Berlinul de Est din 1986 până în 1990 și am ajutat la dezvoltarea afacerilor companiei în RDG.
Și când Zidul a căzut în 1989, în noiembrie, șeful elvețian al companiei care administra biroul a venit în
decembrie și a spus: Mike, vei primi o misiune specială.
Vom înființa o filială pentru vânzări în RDG, precum și în Polonia, Republica Cehă și Ungaria.
Iar sarcina dvs. este să inițiați această fundație, ca să spunem așa, și să organizați notarul și avocatul și ce proprietate
și câte persoane, adică să faceți lucrările pregătitoare.
Și acum era cu câteva zile înainte de Crăciun.
Am început acest lucru și apoi am dorit să port discuții cu persoanele responsabile pentru
secțiunea de lucru respectivă la începutul lunii ianuarie.
Și apoi, la 9 ianuarie 1990, am primit un telefon și ni s-a spus să oprim totul. Nu vom înființa o filială.
Activitatea noastră este transferată către filiala germană.
În Republica Federală Germania exista o companie uriașă, în Neuss.
Și asta m-a surprins. Și am pus întrebarea, da, de ce este întreruptă?
Și apoi șeful mi-a spus: "Da, am primit instrucțiuni din partea SUA, nu va mai exista RDG".
Acest lucru s-a întâmplat la 9 ianuarie 1990.
Și dacă ne întoarcem în istorie, abia la 13 februarie 1990 cei patru aliați și cei doi miniștri de externe germani s-au întâlnit
și au decis să înceapă discuțiile privind unitatea germană.
Aceasta înseamnă că managementul de vârf al grupului cunoștea deja rezultatul în avans.
Și, destul de interesant, înainte de data de 13 februarie, am primit un al doilea telefon în care mi se spunea că
totul trebuie să fie făcut până la 30 iunie 1990, adică integrarea activității RDG în filiala din Germania de Vest.
Da, iar apoi, în mai, am aflat că uniunea monetară va avea loc la 1 iulie.
Și cred că oricine mai vorbește despre coincidență este destul de naiv.
Dar asta ridică întrebarea, cine a vrut de fapt ca Zidul să cadă?
Ei bine, când am fost la Moscova, am vorbit cu o mulțime de oameni care erau destul de competenți.
De exemplu, foști membri KGB care au fost lichidați după căderea comunismului.
Astfel, Uniunea Sovietică a fost dizolvată, monopolul comerțului exterior s-a prăbușit, iar combinatele individuale au
fost acum capabile să efectueze operațiuni de export și import.
Și în aceste departamente de comerț exterior ale combinatelor, la care acum trebuia să mă deplasez și nu mai
la compania de comerț exterior din Moscova, existau oameni care vorbeau fluent germana.
Și atunci când, ei bine, rusa și engleza mea nu erau atât de profesioniste, m-au întrebat, de unde ești?
Și cu Michael Wolski pe cartea de vizită, nu era clar categorisibil ca Fritz Müller sau ceva de genul ăsta.
Și când i-am spus asta, din RDG, fața i s-a luminat:
Am fost și eu în RDG timp de cinci ani. Vorbeam fluent germana și am știut atunci că nu era în armată, pentru că
ofițerii nu stăteau în RDG decât maximum trei ani. Iar cei din cealaltă trupă erau acolo ceva mai mult.
Au fost niște conversații interesante și mi-au spus multe despre RDG pe care nu le știam despre
structurile de conducere și relațiile de putere.
Ei bine, apoi am citit foarte mult, cărți scrise de politicieni sovietici, diplomați,
oameni din serviciile secrete și așa mai departe.
Și, încet-încet, imaginea a devenit mai clară că acesta a fost de fapt un eveniment care a fost ascuns în spatele unei perdele
de fum, iar perdeaua de fum a fost numită Revoluția pașnică.
Și apoi, în mod interesant, la începutul anului 2015 au apărut trei publicații care au aruncat puțină lumină asupra situației.
Primul a fost un articol apărut în Der Spiegel la 2 noiembrie 2014: Gorbaciov și
Șevardnadze doreau ca Zidul să cadă mai repede.
Cei doi s-au dus la Erich, erau în Berlin, era o conferință aici...
Când a fost asta?
Asta a fost în '87. La 28 sau 29 mai 1987, l-au vizitat pe Erich Honecker și i-au spus că Zidul nu se mai potrivea cu
imaginea Europei pe care Gorbaciov o cultivase, că dezarmarea nu mai era o opțiune și că ar trebui să îndepărteze Zidul.
Apoi Erich s-a urcat pe masă, ca să spun așa, și a spus nu.
Ceea ce a fost foarte obraznic, pentru că Erich știa, de asemenea, că nu vor mai veni tancuri, ca la
Praga în '68, dacă nu vor face ceea ce vrea Moscova.
Și apoi cei doi au plecat.
Interesant, 14 zile mai târziu, Reagan a fost în Berlinul de Vest și a vorbit pe partea de vest a Porții Brandenburg.
Și apoi a existat această celebră expresie: "Domnule Gorbaciov, dărâmați acest zid!
Deci nu a spus Honecker, ci Gorbaciov.
Deci știa cine era șeful.
Și pentru că acest lucru nu s-a întâmplat, a existat o acțiune sovietică secretă în 1989.
Și acest lucru este descris într-o carte numită Operațiunea Lutsch, care a fost publicată la sfârșitul anului 2014 sau
începutul anului 2015, scrisă de un ofițer sub acoperire al serviciului de informații militare al RDG, care a descris
cum a căzut Zidul și ce pregătiri au fost făcute în prealabil.
Și un al treilea punct a fost apoi aceste evenimente din Ungaria, cu demontarea fortificațiilor de frontieră în 1989, unde a avut
loc și această întâlnire, acest picnic, unde aproape 700 de cetățeni ai RDG au profitat de ocazie și
au călătorit apoi în Germania de Vest prin Austria.
Emoționant. Mai aveți și alte evenimente de genul acesta, în care ai senzația că este ca un scenariu, ce s-a întâmplat aici?
Au existat, desigur, alte câteva evenimente.
Dacă vă uitați acum la ziua de 9 noiembrie, la modul în care a fost structurată acea zi, la modul în care s-a
desfășurat, toate sunt imagini pe care le cunoaștem cu toții, dar cu o interpretare diferită.
De asemenea, am menționat acest lucru în carte, de exemplu, ceea ce poate vom vedea mai târziu când Schabowski își va
citi textul, că ceva lipsea din acest text, dar Egon Krenz a scris că a existat o perioadă de blocare.
Să ascultăm asta pentru un moment?
...am decis să adoptăm astăzi un regulament care să permită fiecărui cetățean al RDG să
părăsească țara prin punctele de trecere a frontierei RDG.
Consiliul de Miniștri a decis că acest regulament tranzitoriu va rămâne în vigoare pentru departamentul de presă al
ministerului până la intrarea în vigoare a unui regulament juridic corespunzător prin Volkskammer.
Și acest text pe care l-a citit conține avizul de blocare.
Iar acest lucru urma să fie anunțat la radio la ora 5 a.m. în dimineața următoare.
Și acest anunț de blocare a fost eliminat, astfel încât el, există o versiune lungă, apoi stă acolo și se uită
și se uită și spune că a avut cumva ideea că trebuie să existe un astfel de lucru și nu l-a găsit.
Acest lucru a declanșat o cursă la punctele de trecere a frontierei.
Și aceasta a fost, de asemenea, o acțiune organizată de serviciile secrete militare sovietice.
Acum, întrebarea pe care și-au pus-o mulți cetățeni ai RDG la acea vreme. De ce nu au existat împușcături?
Da, acesta este următorul punct.
Astfel, la începutul anului 89 a avut loc un schimb de focuri fatal la frontieră.
Tânărul Chris Geffroy a fost împușcat mortal la Berlin, ceea ce a fost, desigur, un dezastru
absolut pentru politicile lui Șevardnadze și Gorbaciov.
Și deoarece granița de vest a RDG se afla sub suveranitatea Pactului de la Varșovia, în aprilie trupele de frontieră
ale RDG au anunțat, dar Pactul de la Varșovia a decis, că nu vor mai fi folosite arme de foc la granița de vest.
Acest lucru s-a întâmplat pe 12 aprilie.
Aceasta înseamnă că, din acest moment, polițiștii de frontieră erau în mod vizibil de gardă cu o mitralieră, dar fără muniție.
Și numai ofițerii aveau muniție pentru armele lor personale de serviciu.
Cu alte cuvinte, era deja clar în acest moment că acest regim de frontieră va lua sfârșit.
Desigur, acest lucru nu era cunoscut, era strict secret.
Pentru că atunci ar fi existat deja o fugă la frontieră.
Da, dar acum nu erau numai soldați din RDG.
De asemenea, oamenii se întrebau unde sunt toți soldații ruși care erau peste tot în RDG.
Da, și acesta a fost și planul pe termen lung pentru acest eveniment, 9 noiembrie.
Ei bine, 7 noiembrie a fost cea mai importantă sărbătoare politică din Uniunea
Sovietică, Marea Revoluție Socialistă din Octombrie.
Pe atunci era octombrie, deoarece aveau un calendar diferit.
Și apoi aceste sărbători au fost întotdeauna de două zile, astfel încât 7 și 8 noiembrie au fost
sărbători publice în Uniunea Sovietică, sărbători duble.
Și atunci soldații sovietici au fost cazarmați.
În RDG aveau oricum doar ieșiri de grup, nu li se permitea să iasă individual, iar apoi acești
soldați au fost închiși în cazărmi până la 13 noiembrie.
Și a mai existat un motiv pentru asta.
În fiecare an dezertau între 300 și 400 de soldați sovietici.
Mulți voiau să meargă în Est, alții voiau să meargă acasă, iar alții voiau să meargă în Vest.
Și din moment ce, la 3 sau 4 august 1989, un polițist de frontieră din RDG a fost împușcat mortal de un
soldat sovietic care fugea, adică dezerta, la frontiera de vest, existau toate motivele pentru a-i închide.
Pentru că, dacă granița ar fi fost deschisă, soldații sovietici înarmați s-ar fi putut
amesteca și ar fi provocat o baie de sânge.
Desigur, au existat și alte câteva puncte.
Cel mai înalt reprezentant sovietic, reprezentantul politic în RDG, era ambasadorul.
Și acest lucru ar fi putut declanșa, de asemenea, desfășurarea de soldați sovietici pentru a proteja frontiera de stat.
La fel ca în 1953, Înaltul Comisar de atunci din RDG, Semyonov, a ordonat utilizarea armelor
de foc de către soldații sovietici la 17 iunie.
Acest lucru nu a fost făcut la Moscova, ci la Berlin.
Și pentru a exclude orice risc aici, deoarece se știa că comandantul șef al soldaților sovietici aici în
RDG era, să spunem, dificil de evaluat, ambasadorului sovietic i s-a dat un somnifer sau l-a luat.
În orice caz, el nu a răspuns în acea seară.
Și asta însemna că singura persoană care ar fi putut da ordinul nu era la fața locului.
Da, și conducerea, Honecker și Co.
Ei bine, noaptea, când se știa... Era altceva, era această întâlnire a Comitetului Central.
Reuniunea Comitetului Central trebuia să se încheie în jurul orei 18.00, la aceeași oră la care vorbea aici Schabowski.
Dar acolo, oameni care au fost în mod evident instruiți de serviciile de informații militare sovietice sau de serviciile
de informații militare ale RDG au prelungit întâlnirea.
Deci ați spus că nu puteți merge pe drumuri separate, aveți atât de multe probleme.
Și au lăsat sesiunea să dureze până la ora 20.40.
Acesta a fost exact momentul în care Schabowski a spus că acest lucru se va aplica imediat, iar oamenii se adunau deja la punctul
de trecere a frontierei, în special pe Bornholmer Strasse.
Și acest lucru a fost anunțat și la televiziune, mai întâi la televiziunea est-germană, apoi la televiziunea vest-germană.
Și stăteau în Comitetul Central ca și cum ar fi fost în secția de izolare.
Nu existau telefoane mobile la acea vreme, așa că nimeni nu putea să cânte și să strige și să spună, oh, ce s-a întâmplat acum?
Nu, nu. Și și-au dat seama abia în jurul orei 22:00.
Ministerul Apărării din RDG se afla în Strausberg și nu în Berlin.
Și atunci au plecat, așa că după ora 20.40 erau în Strausberg în jurul orei 22.00 și atunci a început să se răspândească vestea.
Și sovieticii au avut o contribuție la acest lucru, astfel încât ideile de a desfășura poate
primele divizii de puști motorizate au fost respinse.
Emoționant. Michael
Și în cazul în care există încă întrebări, dar au existat revoluționari pașnici,
desigur că au existat, pentru că erau pregătiți.
Deci asta a fost de la serviciul de informații militare sovietic, nu de la Stasi și KGB, ci și de la serviciile occidentale, astfel
încât oamenii au ieșit în stradă, oamenii au protestat, au pus lumânări la ferestre și, și, și, și, deci asta exista deja.
La urma urmei, a fost necesar mai târziu pentru a spune povestea revoluționarilor pașnici.
Și nu puteau fi doar trei oameni acolo și să spună, ei bine, aici, aceștia au fost cei trei
revoluționari pașnici, nu ar fi mers prea bine.
Așa că trebuia să fie o mișcare de masă, nu numai în Leipzig și Berlin, ci și în alte orașe.
Emoționant. Deci, pentru a rezuma până în acest punct, pentru că și astăzi vedem zeci de mii de oameni
ieșind în stradă luni pentru a demonstra, la fel ca atunci.
Acum spuneți că conducerea sovietică a planificat în principiu căderea Zidului și a instrumentalizat aceste demonstrații.
Acum, în cele din urmă, ați sugerat că serviciile secrete occidentale au jucat, de asemenea, un rol activ.
Așadar, am înțeles corect acum că Estul și Vestul, care erau de fapt inamici în mod oficial, lucrează împreună la o agendă?
Cred că da. Puteți, acest fir comun a fost difuzate prin istorie din 1917, 18.
Există acum nenumărate cărți care dovedesc că această cooperare a existat.
O mare parte a fost în domeniul economic, dar o parte a fost și în domeniul politic și, cu siguranță, a
existat și o coordonare regulată între serviciile din țări.
Emoționant. Asta înseamnă că au existat ceva de genul unor punți între blocul estic și cel vestic?
Aș spune că da. Ei bine, am lucrat la un astfel de pod. Asta a fost în comerț.
RDG a fost foarte interesată de sosirea acestor companii americane.
Aceste companii americane, când au început în 1985, trebuie să fi știut ceva, pentru că au venit în
același timp și au vrut cetățeni RDG ca angajați.
Ar fi putut să-și aducă proprii oameni cu ei, ar fi putut căuta oameni în Berlinul de Vest și ar fi putut folosi
comercianți străini aranjați de Centrul de Comerț Internațional.
Și au vrut-o pe aceasta din urmă.
Și nu erau acolo, așa că a trebuit să fie demarată mai întâi o operațiune de căutare, deoarece
acești oameni aveau nevoie de un pașaport occidental.
Deci trebuia să fi trecut prin toată moara RDG, ca să spun așa, pentru a fi un cadru itinerant.
Apoi am fost abordată și am fost interesată de post, iar apoi am spus da.
Și apoi am început această slujbă la începutul anului '86, în aprilie.
Dar au existat încă câteva poduri, dacă ne gândim în urmă.
Așadar, Angela Merkel provine dintr-o familie de pastori.
Iar pastorul, dl Kassner, avea un centru de formare pentru teologi în Templin.
Și teologii din Europa de Vest erau, de asemenea, oaspeți obișnuiți acolo.
Și probabil că au pus deja ochii pe Angela.
Cine știe. Dar cumva asta sună ca o agendă care se întâmplă aici.
Deci un plan care nu a fost conceput ieri, nu-i așa? Deci, când a început totul?
Cred că da. Deci nu trebuie să ne întoarcem la Karl Marx în detaliu.
Dar proletarii din toate țările, uniți-vă! funcționează numai dacă capitaliștii din toate țările sunt
uniți, deoarece proletarii sunt dependenți de capitaliști.
Dar a existat Revoluția din Octombrie din 1917, iar între timp au apărut mai multe cărți, în special din SUA, în care
legătura dintre Wall Street și Revoluția bolșevică a fost descrisă în detaliu, de exemplu de Anthony Sutton.
Și unde a fost descris, de asemenea, modul în care Troțki și Lenin au călătorit la Petrograd cu mijloace financiare, unul
furnizat de fondatorii Federal Reserve și celălalt de forțele de apărare germane, pentru a instiga această revoluție acolo.
Unii pentru că vedeau țara ca fiind gata să se prăbușească, de exemplu bancherii americani, pentru a lua țara sub aripa lor, ca
să spunem așa, iar Lenin pentru că era necesar pentru a aduce armistițiul, mai târziu tratatul de pace,
și pentru a elibera Germania de pe al doilea front.
Asta înseamnă că Tratatul de pace de la Brest-Litovsk a fost semnat și Germania a
părăsit Înțelegerea Aliată - Rusia a părăsit.
La acea vreme era încă Imperiul Rus, Uniunea Sovietică a fost fondată abia în 22
decembrie, dar aceea a fost o fază de tranziție.
Și astfel, în acel moment, americanii au stabilit un om care îl cunoștea deja pe Lenin, care a încheiat
primele contracte cu Lenin, și anume Armand Hammer.
Și până la moartea sa în 1990, cu puțin timp înainte de moartea sa, el a fost legătura capitalei americane cu Politburo.
Și toate aceste proiecte majore de import ale Uniunii Sovietice pentru uzine, centrale hidroelectrice, dar și acordul de
închiriere a terenurilor în timpul celui de-al Doilea Război Mondial au fost încheiate sub egida sa, ca să spun așa.
Oh, și apropo, Armand Hammer a fost miliardar de-a lungul anilor.
Tatăl său a fost fondatorul Partidului Comunist, co-fondatorul Partidului Comunist din SUA.
Și, desigur, a primit și Ordinul Lenin.
Trebuie să spun că există o legătură clară între cele două blocuri.
Dar acum, încă o dată, pentru că eu cred că este crucial pentru ceea ce se întâmplă astăzi să privim înapoi.
Ați spus că FED, adică Rezerva Federală, cei mai importanți oligarhi financiari ai lumii
occidentale au inițiat Revoluția din Octombrie.
Da.
Atunci ei trebuie să fi avut interese financiare foarte clare?
Ei bine, sigur. Interesul era să domine Rusia.
Dar nu puteai face asta direct.
Așa că au încercat, a existat acest război civil, la care au participat și americani, englezi și japonezi.
Dar țara era pur și simplu prea mare.
Și au încercat să stabilească un regim care depindea de voi, dar care nu era cunoscut de lume.
Nimeni nu ar fi crezut că acești comuniști ruși au fost în cele din urmă finanțați de
Occident în faza de început și controlați ulterior.
Acesta este și motivul pentru care mulți oameni nu pot crede că Uniunea Sovietică și-a desființat propriul sistem.
Așadar, căderea Zidului de la Berlin a fost practic dezlegarea parantezelor din jurul țărilor socialiste din Europa.
Retragerea armatei sovietice, care a durat până în 1994, și apoi distrugerea Uniunii Sovietice însăși.
Iar Gorbaciov, atunci când a preluat funcția, a descris acest lucru în mod minunat cu perestroika și glasnost.
Perestroika înseamnă reorganizare, iar glasnost înseamnă transparență. Și asta a vrut el să restructureze.
Și ceea ce am experimentat apoi a fost că a apărut casta oligarhilor, iar acest politburo și partidul cu
toate structurile sale au dispărut dintr-o lovitură.
Iar lupta de clasă pe care am avut-o atunci s-a transformat într-o luptă pentru climă.
Bine, asta ne aduce în prezent, cred.
Da, da.
Asta ar fi fost următoarea mea întrebare.
Ați descris modul în care influența marilor oligarhi financiari a existat de fapt
întotdeauna în istoria Rusiei sau a Uniunii Sovietice.
Ei bine, și astăzi?
Michael Wolski:] Ei bine, cred că sunt încă pe fază, dar nu sunt vizibili.
Până în 1990, în blocul estic se numea partidul clasei muncitoare, lupta de clasă, proletarii din toate
țările uniți-vă, toate aceste cuvinte goale, care acum au fost înlocuite cu alte cuvinte goale.
Și întrebarea este cum s-a ajuns aici.
De ce a avut loc această schimbare?
Și apoi trebuie să ne întoarcem la construirea Zidului și, prin urmare, la Zidul Berlinului.
Deoarece în anii 1960 a avut loc această schimbare, dar în spatele scenei, de la acest sistem socialist anterior la
dezvoltarea unei noi strategii și teorii și așa mai departe.
Permiteți-mi să explic astfel:
Construirea Zidului a fost ordonată de sovietici în 1960, adică pentru a efectua pregătirile, astfel încât RDG să poată procura
totul cu ajutorul economiei sale planificate, aceste materiale de construcție și forța de muncă pentru a face acest lucru.
Și apoi a fost construit zidul.
Motivul a fost că aliații occidentali nu doreau să accepte propunerea sovietică de a schimba peisajul
politic din Berlinul de Vest, ultimatumul de la Berlin.
Și apoi a fost construit Zidul și s-a realizat că acest lucru a adus practic RDG în pragul
neguvernabilității, adică al colapsului economic.
Acest lucru nu a fost planificat, nu a fost anticipat, dar a demonstrat că economia planificată socialistă nu a funcționat
în RDG, singura țară industrializată din blocul estic.
Sunt sigur că ați auzit deja de divizia de coordonare comercială, condusă de Alexander Schalck-Golodkowski.
Această poveste începe în 1962, când Schalck-Golodkowski a devenit primul secretar al conducerii districtului de comerț
exterior al SED și a fost presat de cele aproximativ 30 de societăți de comerț exterior care existau -
altele nu aveau voie să facă acest lucru în RDG - să își reducă obiectivele de export.
La urma urmei, RDG era o țară industrializată și cumpăra materii prime și produse semifinite pentru a le
prelucra și a le vinde în întreaga lume, în primul rând în Republica Federală Germania, desigur.
Dar faptul că această economie planificată era atât de rigidă însemna că reparațiile minore, piesele de schimb și accesoriile
nu puteau fi achiziționate și atunci mașinile stăteau pe loc.
Și apoi companiile, companiile de comerț exterior, au venit și au spus, da, nu putem exporta deoarece
compania XY nu poate livra deoarece nu există piese de schimb.
În 1962, 1963, Schalck și ofițerul său MFS se gândiseră deja cum să schimbe lucrurile, dar acest lucru a fost respins la Moscova.
În 1964, pe măsură ce situația continua să se deterioreze, Hrușciov a fost răsturnat, iar în 1965 Moscova a dat
undă verde ca această structură să funcționeze în paralel cu economia planificată, ca comerț exterior privat în RDG.
Apoi a existat statutul fondator în 1966 și apoi această Divizie de coordonare comercială a fost înființată prin decret.
Prin urmare, acesta nu a fost publicat în Monitorul Oficial, deoarece ar fi fost contraproductiv.
Occidentul s-ar fi bătut zile întregi pentru faptul că RDG a demonstrat că comunismul nu funcționează.
Dar acest lucru a făcut ca Occidentul să primească informații de la un general ceh din Stasi care a dezertat în 1968, potrivit
cărora la reuniunea de toamnă a Pactului de la Varșovia din 1966 s-a anunțat că întreaga doctrină socialistă va fi schimbată
și că Occidentului i se va permite să se dezvolte în socialism.
Și, în mod interesant, fostul șef al Oficiului Federal pentru Protecția Constituției a confirmat exact acest lucru anul trecut.
Să ascultăm asta?
...Sunt avocat, șeful meu ar fi un dictator sau un potențial dictator și i-aș spune, domnule Maaßen, gândiți-vă
cum puteți transforma o democrație liberală într-un stat totalitar care să funcționeze după bunul meu plac.
Atunci m-aș gândi și la ce mecanisme pot fi folosite pentru a submina întregul sistem.
Iar un sistem este de a-l transforma în colectivism, în care toți oamenii sunt gemainstreamt și toți oamenii gândesc
în aceeași direcție, pentru a-i face să se teamă și pentru a le pune în față un obiectiv primordial.
Și trebuie să spun că ideea de a folosi clima pentru a submina Legea fundamentală a fost ideea unei persoane inteligente.
Știu că în anii 1960 existau deja oameni în KGB care se gândeau la modul în care Occidentul ar putea deveni socialist.
La acea vreme, subiectul protecției mediului era deja discutat în KGB, cu subiectul mediului, cu subiectul antirasismului etc.,
puteți convinge oamenii să spună: să lăsăm democrația și statul de drept în pace, să le lăsăm deoparte, lucrul
decisiv este antirasismul, lucrul decisiv este mediul.
Acestea erau gânduri pe care KGB le avea deja în anii 1960.
Dar trebuie să spun, chapeau pe problema climei.
Este într-adevăr o mare realizare să folosești această problemă climatică pentru a submina statul de drept democratic.
Da, și asta ne aduce la obiectivele care au fost stabilite în Uniunea Sovietică în 1966.
Primul obiectiv a fost să lăsăm Vestul să se dezvolte în el.
Iar al doilea obiectiv a fost să câștig bani cu climatul.
Asta este ceea ce s-a întâmplat.
Așadar, primul pas a fost consilierea Clubului de la Roma, fondatorul Clubului de la Roma, ca să spun așa, în
1967, cu privire la modul în care ar trebui fondată organizația și care ar trebui să fie prioritățile.
El a zburat în Uniunea Sovietică la acea vreme și a purtat discuții îndelungate.
Și după aceea, când a fost înființat Clubul de la Roma, doi generali KGB au fost întotdeauna membri, membri cu
drepturi depline, ai Clubului de la Roma până în 1992.
Nu pot spune ce s-a întâmplat după aceea, dar este documentat.
De asemenea, a fost înființat un institut comun cu americanii lângă Viena pentru lichidarea Uniunii
Sovietice, unde a fost instruit personalul politic pentru perioada post-perestroika începând cu 1982.
Cu alte cuvinte, există nume precum Chubais, Wechselberg, Arwen și așa mai departe, care au fost instruiți acolo și au
fost apoi implicați în privatizarea proprietății publice, a proprietății de stat, la sfârșitul perestroikăi.
Iar aceștia sunt miliardarii sau oligarhii despre care vorbim.
A fost nevoie de 200 de ani pentru ca acești oligarhi să apară în SUA.
Și asta s-a întâmplat acum trei-cinci ani, când s-au dezvoltat acești oligarhi.
Și toată lumea a fost uimită de cât de repede s-au îmbogățit acești oameni.
Bogat prin ce?
Prin privatizare, pentru că se aflau la sursă și au fost capabili să privatizeze companiile relevante, întreprinderile de stat.
A fost un proces destul de complicat.
Cartea descrie, de asemenea, exact ce s-a întâmplat.
Și oligarhii din Occident, oligarhii financiari, au fost de asemenea implicați.
Și au ales bucăți de fileu în industria materiilor prime.
Și Hodorkovski este un astfel de exemplu, Abramovici este un astfel de exemplu, care a primit împrumuturi din Occident,
angajamente de împrumut, încă din 1988, și care apoi, când privatizarea a fost în curs de desfășurare, a
achiziționat aceste companii ca administratori, ca să spun așa.
Asta nu era vizibil, desigur. Administrator, da, au dat-o cuiva.
Dar el era în față și toată lumea credea că el este proprietarul.
Și Roman Abramovich are 100 de milioane - acest lucru este, de asemenea, documentat în carte, există aceste finches în
SUA, o unitate de control care investighează criminalitatea financiară, și există un articol mai lung despre acest lucru.
Astfel, a obținut un împrumut de 100 de milioane de dolari și a investit banii într-o companie petrolieră, pe care a vândut-o zece
sau doisprezece ani mai târziu pentru 13,5 miliarde de dolari.
Ei bine, și acum trăiește din cele trei procente, da.
Asta e puțin cam flagrant. Deci, dacă am înțeles corect, o redistribuire nebunească a bogăției naționale?
Da, după prima revoluție, când toate bisericile și nobilii și marii proprietari de pământ, comercianții și antreprenorii,
cu alte cuvinte capitaliștii, au fost toți expropriați.
Mulți au fost uciși, mulți au fugit în Europa.
Și aceasta a fost a doua campanie de redistribuire, în care oamenii s-au îmbogățit într-un timp foarte scurt.
Pe atunci, la începutul anilor 1920, în timpul acestei turbulențe, totul a fost practic vărsat în
stat și nu alocat persoanelor fizice, adică realocat.
Deci, și acum ceea ce a spus dl Maaßen despre climă, aceasta este a treia redistribuire.
Pentru că acum lupta de clasă a devenit lupta pentru climă.
Și dacă înainte era vorba de un capitalist, ca să spun așa, astăzi dușmanul este
negaționistul climei, păcătosul climei, poluatorul climei.
Și astfel, întreaga ideologie a ajuns acum la un nivel în care taxele pe CO2 - întreaga problemă a produselor ecologice
este, de asemenea, parte a acesteia, adică tot ceea ce este ecologic este mai scump - dar și restricționarea mobilității.
Vedem acum că Grupul VW este redus, adică se micșorează.
Și asta înseamnă în cele din urmă că, deoarece oamenii nu mai doresc să aibă transport privat din motive climatice,
vedeți orașe de 15 minute, puteți face totul acolo cu bicicleta.
Iar dacă doriți să ieșiți din orașul de 15 minute, acum aveți nevoie de un permis în China.
În caz contrar, nu puteți trece de barieră.
Astfel, forțele care au organizat acum acest lucru fac din nou bani.
Banii se fac din aer cald.
Și mă refer acum la dl Maaßen.
Emoționant. Cu alte cuvinte, ați putea de fapt rezuma citându-l pe simpaticul nostru inițiator al WEF?
Da.
Klaus Schwab.
Michael Wolski Da, și asta este interesant.
WEF, Forumul Economic Mondial, a fost înființat în 1972 de către el și este încă acolo și astăzi, o adevărată fosilă.
Nu veți deține nimic și veți fi fericiți, acesta este scopul.
Și asta ne aduce înapoi la societatea socialistă.
Așa că acum vorbesc despre aceste taxe pe CO2, despre noi sisteme de încălzire - 40% dintre oamenii din
Germania dețin propria casă și nu știu câți dintre ei își pot permite un nou sistem de încălzire.
Și apoi faimoasele Black Rocks și alte companii similare vor sta probabil acolo și vor spune: "Bine, atunci o
vom cumpăra de la faliment, printr-o vânzare forțată.
Da, foarte, foarte lămuritor, aș spune, cât de departe suntem deja în acest al treilea proces actual.
Da.
Intervievator KlaTV Chiar trebuie să vă întrebați cât de mult a murit socialismul în 1989.
Dar, pentru a rezuma, poate fi foarte dificil să ne imaginăm că aici există forțe ascunse care
lucrează în mod evident împotriva binelui poporului.
Și până acum deja, atât de diabolic de inteligent, aproape ai putea spune, atât de atotcuprinzător de fapt.
Da, probabil că totul este controlat de inteligența artificială.
Da, la sfârșitul acestui interviu foarte interesant, aș întreba ce se mai poate face?
Ei bine, te poți stabiliza informându-te în mod cuprinzător, adică nu doar având sursele tale intelectuale din
Tagesschau, MoMa și Netflix, ci și folosind media alternative sau inspirându-te din astfel de surse.
Am aproape 100 de linkuri în această carte către Internet, unde puteți găsi linkuri pe o gamă largă de subiecte, unde puteți, de
asemenea, să colectați idei noi și apoi să căutați mai departe.
Dar asta înseamnă să fii activ și să nu stai seara în fața televizorului cu o pungă de chipsuri.
Da, cred că vom lua asta cu noi. Vă mulțumim foarte mult pentru interviu.
Și eu vă mulțumesc.
Și apoi ne vom întâlni din nou.
Da, mulțumesc.