Vitajte, pán Wolski.
Ďakujem za pozvanie od KlaTV.
Áno, s radosťou. Tento rozhovor robíme vo veľmi pamätný deň, v deň výročia 9. novembra.
Od pádu Berlínskeho múru v roku 1989 uplynulo presne 35 rokov.
Ste autorom niekoľkých veľmi zaujímavých kníh na túto tému, ktoré nájdete aj na vašej webovej stránke.
Skôr ako začneme, dovoľte, aby sme vás najprv predstavili našim divákom.
Michael Wolski sa narodil v roku 1952 v Sasku a vyrastal vo východnom Berlíne.
Je otcom troch detí.
Po ukončení strednej školy v roku 1970 vyštudoval ekonómiu so zameraním na zahraničný obchod.
Pán Wolski potom od roku 1974 pracoval v zahraničnom obchode NDR.
V rokoch 1986 až 1990 bol styčným dôstojníkom pre zahraničný obchod NDR v kancelárii americkej spoločnosti
v Centre medzinárodného obchodu vo východnom Berlíne.
V decembri 1989 ho skupina poverila založením obchodnej spoločnosti vo východnom Berlíne.
Táto objednávka bola zrušená v januári 1990.
Začiatkom roka 1991 bol pán Wolski preložený do Moskvy.
Tam bol zakladateľom a vedúcim zastúpenia skupiny v ZSSR a bol svedkom rozpadu Sovietskeho zväzu a transformácie Ruska.
V roku 1998 sa vrátil do Berlína a pracoval ako konzultant pre ruské spoločnosti.
V rokoch 2006 až 2012 bol zakladateľom a riaditeľom Nemecko-bosnianskeho obchodného združenia v Sarajeve.
Michael Wolski je od roku 2014 na dôchodku.
Je autorom piatich kníh o páde Berlínskeho múru.
V našich spomienkach a v správach médií sa pád múru v roku 1989 vždy javí ako pokojná
revolúcia, ako výsledok nespokojnosti obyvateľov NDR.
Mnohí ľudia myslia na mier a demonštrácie.
A vo svojej knihe 1989 Mauerfall in Berlin, pohľad späť po 35 rokoch, ako súčasný svedok opisujete pád múru ako
udalosť, ktorá bola starostlivo naplánovaná a zrealizovaná.
Prečo si to myslíte?
Áno, ako som už uviedol vo svojom životopise, v rokoch 1986 až 1990 som pracoval v zastúpení americkej spoločnosti vo východnom
Berlíne a pomáhal som budovať obchodnú činnosť spoločnosti v NDR.
Keď v novembri 1989 padol múr, šéf švajčiarskej spoločnosti, ktorá spravovala kanceláriu, prišiel v
decembri a povedal: "Mike, dostaneš špeciálnu úlohu.
Zriadime dcérsku spoločnosť pre predaj v NDR, ako aj v Poľsku, Českej republike a Maďarsku.
A vašou úlohou je takpovediac iniciovať toto založenie a zorganizovať notára a právnika a to, aký
majetok a koľko ľudí, teda urobiť prípravné práce.
A teraz bolo pár dní pred Vianocami.
Začal som s tým a potom som chcel začiatkom januára rokovať s ľuďmi zodpovednými za príslušný pracovný úsek.
A potom, 9. januára 1990, nám zavolali a povedali, aby sme všetko zastavili. Nezakladáme dcérsku spoločnosť.
Naša činnosť sa presúva do nemeckej dcérskej spoločnosti.
V Nemeckej spolkovej republike, v meste Neuss, bola obrovská spoločnosť.
A to ma prekvapilo. A položil som otázku, áno, prečo sa prestáva vyrábať?
A potom mi šéf povedal: Áno, dostali sme pokyny z USA, NDR už nebude.
Bolo to 9. januára 1990.
A ak sa vrátime späť do histórie, až 13. februára 1990 sa stretli štyria spojenci a dvaja nemeckí ministri zahraničných
vecí a rozhodli sa začať rozhovory o jednote Nemecka.
To znamená, že vrcholový manažment skupiny už vopred poznal výsledok.
Zaujímavé je, že ešte pred 13. februárom som dostal druhý telefonát, v ktorom mi bolo oznámené, že všetko
musí byť hotové do 30. júna 1990, t. j. integrácia podniku NDR do západonemeckej dcérskej spoločnosti.
Áno, a potom sme sa v máji dozvedeli, že menová únia vznikla 1. júla.
A každý, kto stále hovorí o náhode, je podľa mňa dosť naivný.
Ale to vyvoláva otázku, kto vlastne chcel, aby múr padol?
Keď som bol v Moskve, hovoril som s mnohými ľuďmi, ktorí boli dosť kompetentní.
Napríklad bývalí príslušníci KGB, ktorí boli zlikvidovaní po páde komunizmu.
Sovietsky zväz bol teda rozpustený, monopol zahraničného obchodu sa zrútil a jednotlivé kombináty
mohli teraz vykonávať vývozné a dovozné operácie.
A v týchto oddeleniach zahraničného obchodu v kombinátoch, kam som teraz musel cestovať, a nie do podniku zahraničného
obchodu v Moskve, boli ľudia, ktorí hovorili plynule po nemecky.
A keď som povedal, že moja ruština a angličtina nie sú až také profesionálne, spýtali sa ma, odkiaľ ste?
A s Michaelom Wolskim na vizitke nebol jednoznačne kategorizovateľný ako Fritz Müller alebo niečo podobné.
A keď som to povedal z NDR, jeho tvár sa rozjasnila:
Päť rokov som bol aj v NDR. Hovoril som plynule po nemecky a vtedy som vedel, že nebol v armáde, pretože
dôstojníci boli v NDR vždy maximálne tri roky. A tí z druhej jednotky, tí tam boli o niečo dlhšie.
Prebehlo niekoľko zaujímavých rozhovorov a povedali mi veľa o NDR, čo som o štruktúrach vedenia a mocenských vzťahoch nevedel.
No a potom som veľa čítal, knihy sovietskych politikov, diplomatov, ľudí z tajných služieb a tak ďalej.
A pomaly sa vyjasňoval obraz, že v skutočnosti išlo o udalosť, ktorá bola skrytá za dymovou clonou,
a táto dymová clona sa volala Pokojná revolúcia.
Zaujímavé je, že začiatkom roka 2015 sa objavili tri publikácie, ktoré túto situáciu objasnili.
Prvým bol článok, ktorý vyšiel v Der Spiegel 2. novembra 2014: Gorbačov a Ševardnadze chceli, aby múr padol skôr.
Oni dvaja išli za Erichom, boli v Berlíne, bola tu konferencia...
Kedy to bolo?
To bolo v roku 87. 28. alebo 29. mája 1987 navštívili Ericha Honeckera a povedali mu, že múr už nezodpovedá
obrazu Európy, ktorý pestoval Gorbačov, a že odzbrojenie už neprichádza do úvahy a že by mal múr odstrániť.
A potom sa Erich takpovediac postavil na stôl a povedal nie.
Čo bolo veľmi drzé, pretože Erich tiež vedel, že ak neurobia to, čo chce Moskva, neprídu ďalšie tanky, ako v Prahe v roku 68.
A potom obaja odišli.
Zaujímavé je, že o 14 dní neskôr bol Reagan v Západnom Berlíne a hovoril na západnej strane Brandenburskej brány.
A potom zaznel slávny výrok: "Pán Gorbačov, zbúrajte tento múr!
Takže nepovedal Honecker, ale Gorbačov.
Takže vedel, kto to má na starosti.
A keďže sa tak nestalo, v roku 1989 došlo k tajnej sovietskej akcii.
A to je opísané v knihe s názvom Operácia Lutsch, ktorá vyšla koncom roka 2014 alebo začiatkom roka 2015 a ktorú napísal tajný
dôstojník vojenskej spravodajskej služby NDR, ktorý opísal, ako došlo k pádu múru a aké prípravy boli vykonané predtým.
A tretím bodom boli udalosti v Maďarsku, kde sa v roku 1989 po demontáži pohraničných opevnení konalo stretnutie,
piknik, na ktorom takmer 700 občanov NDR využilo príležitosť a cez Rakúsko odcestovalo do Západného Nemecka.
Vzrušujúce. Máte ešte nejaké podobné udalosti, pri ktorých máte pocit, že je to ako scenár, čo sa tu stalo?
Samozrejme, bolo aj niekoľko ďalších udalostí.
Ak sa teraz pozriete na 9. november, na to, ako bol tento deň štruktúrovaný, ako prebiehal, všetko je to s
obrazmi, ktoré všetci poznáme, ale s inou interpretáciou.
Spomínal som to aj v knihe, napríklad to, čo možno uvidíme neskôr, keď Schabowski prečíta svoj text, že v
tomto texte niečo chýbalo, ale Egon Krenz to nechal napísať, že tam bolo blokovacie obdobie.
Môžeme si to na chvíľu vypočuť?
...dnes sme sa rozhodli prijať nariadenie, ktoré umožní každému občanovi NDR opustiť krajinu cez hraničné priechody NDR.
Rada ministrov rozhodla, že toto prechodné nariadenie zostane v platnosti pre tlačový odbor ministerstva až
do nadobudnutia účinnosti príslušného právneho predpisu prostredníctvom Volkskammer.
A tento text, ktorý prečítal, obsahuje oznámenie o zablokovaní.
A to len preto, aby to bolo oznámené v rozhlase na druhý deň ráno o piatej.
A toto blokovacie oznámenie bolo odstránené, takže on, tam je dlhá verzia, potom tam sedí a hľadá a hľadá a hovorí, že
nejako mal predstavu, že tam musí byť taká vec a nenašiel ju.
To vyvolalo útok na hraničné priechody.
Aj to bola akcia organizovaná sovietskou vojenskou rozviedkou.
Teraz otázka, ktorú si v tom čase kládli mnohí občania NDR. Prečo sa nestrieľalo?
Áno, to je ďalší bod.
Začiatkom roku 89 teda došlo k osudovej prestrelke na hraniciach.
Mladého Chrisa Geffroya zastrelili v Berlíne, čo bola samozrejme absolútna katastrofa pre Ševardnadzeho a Gorbačovovu politiku.
A keďže západná hranica NDR bola pod suverenitou Varšavskej zmluvy, v apríli pohraničné jednotky NDR oznámili,
že na západnej hranici sa už nebudú používať žiadne strelné zbrane, o čom však rozhodla Varšavská zmluva.
Bolo to 12. apríla.
To znamená, že od tohto momentu boli pohraničníci viditeľne na stráži so samopalom, ale bez munície.
A iba dôstojníci mali muníciu do svojich osobných služobných zbraní.
Inými slovami, v tomto okamihu už bolo jasné, že tento hraničný režim sa skončí.
Samozrejme, že to nebolo známe, bolo to prísne tajné.
Pretože potom by sa už na hraniciach rozbehla vojna.
Áno, ale teraz tam neboli len vojaci NDR.
Ľudia sa tiež pýtali, kde sú všetci ruskí vojaci, ktorí boli všade v NDR.
Áno, a to bol aj dlhodobý plán pre túto udalosť, 9. novembra.
No 7. november bol najvyšším politickým sviatkom v Sovietskom zväze, Veľkou októbrovou socialistickou revolúciou.
Vtedy to bol október, pretože mali iný kalendár.
A tieto oslavy boli vždy dvojdňové, takže 7. a 8. november boli v Sovietskom zväze štátnymi sviatkami, dvojnásobnými sviatkami.
A práve vtedy boli sovietski vojaci v kasárňach.
V NDR mali aj tak len skupinové východy, jednotlivo ich nepustili von, a potom boli títo
vojaci až do 13. novembra zavretí v kasárňach.
A bol tu ešte jeden dôvod.
Každý rok dezertovalo 300 až 400 sovietskych vojakov.
Mnohí chceli ísť na východ, niektorí domov a niektorí na západ.
A keďže 3. alebo 4. augusta 1989 bol na západnej hranici zastrelený utekajúci, t. j. dezertérsky,
sovietsky vojak z NDR, bol dôvod na ich zatvorenie.
Ak by sa totiž hranica otvorila, mohli by sa do nej zamiešať sovietski vojaci so zbraňami a spôsobiť krviprelievanie.
Samozrejme, bolo tam niekoľko ďalších bodov.
Najvyšším sovietskym predstaviteľom, politickým zástupcom v NDR, bol veľvyslanec.
A to mohlo vyvolať aj nasadenie sovietskych vojakov na ochranu štátnej hranice.
Podobne ako v roku 1953 vtedajší vysoký komisár v NDR Semjonov nariadil 17. júna sovietskym vojakom použiť strelné zbrane.
Neuskutočnilo sa to v Moskve, ale v Berlíne.
A aby sme tu vylúčili akékoľvek riziko, pretože sme vedeli, že vrchný veliteľ sovietskych vojakov tu v NDR je,
povedzme, ťažko odhadnuteľný, sovietsky veľvyslanec buď dostal tabletku na spanie, alebo si ju vzal.
V každom prípade v ten večer nereagoval.
A to znamenalo, že jediná osoba, ktorá mohla vydať príkaz, nebola na mieste.
Áno, a vedenie, Honecker a spol.
No, v noci, keď sa vedelo... Bolo tam ešte niečo, bolo tam zasadnutie ústredného výboru.
Zasadnutie ústredného výboru sa malo skončiť okolo 18.00 h, teda v rovnakom čase, ako tu hovoril Schabowski.
Ale stretnutie tam rozšírili ľudia, ktorí boli zjavne inštruovaní sovietskou vojenskou rozviedkou alebo vojenskou rozviedkou NDR.
Takže ste povedali, že nemôžete ísť každý svojou cestou, máte toľko problémov.
A nechali zasadnutie trvať až do 20.40 hod.
Práve vtedy Schabowski povedal, že to bude platiť okamžite, a ľudia sa už hrnuli na
hraničný priechod, najmä na Bornholmer Strasse.
A to bolo oznámené aj v televízii, najprv vo východonemeckej televízii, potom v západonemeckej televízii.
A v ústrednom výbore sedeli ako na izolačnom oddelení.
V tom čase neexistovali mobilné telefóny, takže nikto nemohol hrať a kričať a hovoriť, aha, čo sa to stalo?
Nie, nie. A uvedomili si to až okolo desiatej večer.
Ministerstvo obrany NDR sa nachádzalo v Strausbergu a nie v Berlíne.
A vtedy vyrazili, takže po 20.40 boli v Strausbergu asi o 22.00 a vtedy sa to začalo šíriť.
A Sovieti v tom mali prsty, takže myšlienky o prípadnom nasadení prvých motostreleckých divízií boli zamietnuté.
Vzrušujúce. Michael
A v prípade, že ešte stále existujú otázky, ale boli tam pokojní revolucionári, samozrejme, že boli, pretože boli pripravení.
Takže to bolo od sovietskej vojenskej rozviedky, nie od Stasi a KGB, ale aj od západných služieb, takže ľudia
vyšli do ulíc, ľudia protestovali, dávali sviečky do okien a, a, a, takže to už existovalo.
Koniec koncov, neskôr bolo potrebné vyrozprávať príbeh mierových revolucionárov.
A nemohli tam byť len traja ľudia a povedať, že toto sú traja mieroví revolucionári, to by nefungovalo dobre.
Muselo to byť masové hnutie, a to nielen v Lipsku a Berlíne, ale aj v iných mestách.
Vzrušujúce. Takže ak to zhrnieme do tohto bodu, pretože aj my sme svedkami toho, ako desaťtisíce ľudí
vychádzajú v pondelok do ulíc demonštrovať, tak ako vtedy.
Teraz hovoríte, že sovietske vedenie v zásade plánovalo pád múru a využilo tieto demonštrácie.
Nakoniec ste naznačili, že aj západné tajné služby zohrali aktívnu úlohu.
Chápem teda teraz správne, že Východ a Západ, ktoré boli v skutočnosti oficiálne nepriateľmi, spolupracujú na programe?
Myslím, že áno. Môžete, táto spoločná niť sa tiahne dejinami od roku 1917, 18.
V súčasnosti existuje nespočetné množstvo kníh, ktoré dokazujú, že táto spolupráca existovala.
Veľká časť sa týkala hospodárskej oblasti, ale aj politickej oblasti a určite existovala aj
pravidelná koordinácia medzi službami jednotlivých krajín.
Vzrušujúce. To znamená, že existovalo niečo ako mosty medzi východným a západným blokom?
Povedal by som, že áno. No, pracoval som na takomto moste. To bolo v obchode.
NDR mala veľký záujem o príchod týchto amerických spoločností.
Keď tieto americké spoločnosti v roku 1985 začínali, museli niečo vedieť, pretože prišli v
rovnakom čase a chceli za zamestnancov občanov NDR.
Mohli si so sebou priviesť vlastných ľudí, mohli hľadať ľudí v Západnom Berlíne a mohli využiť zahraničných obchodníkov,
ktorých sprostredkovalo Centrum pre medzinárodný obchod.
A oni chceli to druhé.
A tie tam neboli, takže sa najprv musela začať pátracia akcia, pretože títo ľudia potrebovali západný pas.
Takže ste museli prejsť celým mlynom NDR, aby ste sa mohli stať kočovným kádrom.
Potom ma oslovili a ja som mal o túto prácu záujem, a potom som súhlasil.
A potom som začal pracovať začiatkom roka 86, v apríli.
Ale ak si spomenieme, bolo tam ešte niekoľko mostov.
Angela Merkelová teda pochádza z rodiny pastora.
A pán farár Kassner mal v Templíne školiace stredisko pre teológov.
Pravidelnými hosťami boli aj teológovia zo západnej Európy.
A pravdepodobne už majú zálusk na Angelu.
Kto vie. Ale nejako to znie ako agenda, ktorá sa tu deje.
Takže plán, ktorý nebol vymyslený len včera, však? Takže kedy sa to začalo?
Myslím, že áno. Takže sa nemusíme podrobne vracať ku Karlovi Marxovi.
Ale proletári všetkých krajín, spojte sa! funguje len vtedy, ak sú kapitalisti všetkých krajín
jednotní, pretože proletári sú závislí od kapitalistov.
Ale v roku 1917 bola Októbrová revolúcia a medzitým vyšlo niekoľko kníh, najmä z USA, v ktorých sa veľmi
podrobne opisuje spojenie medzi Wall Streetom a boľševickou revolúciou, napríklad od Anthonyho Suttona.
A kde bolo tiež opísané, ako Trockij a Lenin cestovali do Petrohradu s finančnými prostriedkami, ktoré jednému
poskytli zakladatelia Federálneho rezervného systému a druhému nemecké obranné sily, aby tam vyvolali túto revolúciu.
Niektorí preto, lebo videli, že krajina je zrelá na zvrhnutie, t. j. americkí bankári, aby ju takpovediac dostali pod svoje krídla,
a Lenin preto, lebo ho potrebovali na uzavretie prímeria, neskôr mierovej zmluvy a na oslobodenie Nemecka od druhého frontu.
To znamená, že potom bola uzavretá aj Brestlitovská mierová zmluva a Nemecko opustilo
túto spojeneckú ententu - ehm, Rusko odišlo.
V tom čase to bolo ešte Ruské impérium, Sovietsky zväz vznikol až 22. decembra, ale to bola prechodná fáza.
A tak v tom čase Američania ustanovili človeka, ktorý už poznal Lenina, ktorý uzavrel
prvé zmluvy s Leninom, bol to Armand Hammer.
A až do svojej smrti v roku 1990, krátko pred smrťou, bol spojkou hlavného mesta USA s politbyrom.
A všetky tieto veľké dovozné projekty Sovietskeho zväzu týkajúce sa elektrární, vodných elektrární, ale aj
dohody o prenájme pôdy počas druhej svetovej vojny boli uzavreté takpovediac pod jeho záštitou.
A mimochodom, Armand Hammer sa v priebehu rokov stal miliardárom.
Jeho otec bol zakladateľom komunistickej strany, spoluzakladateľom Komunistickej strany USA.
A samozrejme bol aj nositeľom Leninovho rádu.
Treba povedať, že medzi týmito dvoma blokmi je jasné spojenie.
Ale teraz sa ešte raz, pretože si myslím, že pre dnešné dianie je veľmi dôležité obzrieť sa späť.
Povedali ste, že FED, t. j. Federálny rezervný systém, najdôležitejší finanční oligarchovia
západného sveta iniciovali Októbrovú revolúciu.
Áno.
Potom museli mať veľmi jasné finančné záujmy?
No, iste. Záujmom bolo ovládnuť Rusko.
Ale to ste nemohli urobiť priamo.
Snažili sa teda, prebiehala občianska vojna, do ktorej sa zapojili aj Američania, Angličania a Japonci.
Ale krajina bola jednoducho príliš veľká.
A snažili sa vytvoriť režim, ktorý by bol od vás závislý, ale ktorý by svet nepoznal.
Nikomu by nenapadlo, že títo ruskí komunisti boli v počiatočnej fáze financovaní zo Západu a neskôr boli kontrolovaní.
To je tiež dôvod, prečo mnohí ľudia nemôžu uveriť, že Sovietsky zväz zrušil svoj vlastný systém.
Takže pád Berlínskeho múru prakticky znamenal rozviazanie závesov okolo socialistických krajín Európy.
Odchod sovietskej armády, ktorý trval až do roku 1994, a potom zánik samotného Sovietskeho zväzu.
A Gorbačov, keď nastúpil do funkcie, to krásne opísal perestrojkou a glasnosťou.
Perestrojka znamená reorganizáciu a glasnosť znamená transparentnosť. A to je to, čo chcel reštrukturalizovať.
A potom sme zažili, že sa objavila kasta oligarchov a toto politbyro a strana so všetkými svojimi štruktúrami razom zmizli.
A triedny boj, ktorý sme vtedy viedli, sa zmenil na boj za klímu.
Dobre, to nás privádza do súčasnosti, myslím.
Áno, áno.
To by bola moja ďalšia otázka.
Opísali ste, že vplyv veľkých finančných oligarchov existoval v histórii Ruska alebo Sovietskeho zväzu vždy.
No a dnes?
Michael Wolski:] Myslím, že sú stále na lopte, ale nie sú viditeľné.
A to, čím nás zahmlievajú, sa až do roku 1990 vo východnom bloku nazývalo strana robotníckej triedy, triedny boj,
proletári všetkých krajín spojte sa, všetko také prázdne slová, ktoré teraz nahradili iné prázdne slová.
Otázkou je, ako k tomu došlo.
Prečo došlo k takému obratu?
A potom sa musíme vrátiť k stavbe múru, a teda k Berlínskemu múru.
Pretože v 60. rokoch došlo k zmene, ale v zákulisí od predchádzajúceho socialistického
systému k rozvoju novej stratégie a teórie atď.
Vysvetlím to takto:
Výstavbu múru nariadili Sovieti v roku 1960, t. j. uskutočniť prípravy, aby si potom NDR mohla všetko
zaobstarať pomocou svojho plánovaného hospodárstva, tento stavebný materiál a pracovnú silu.
A potom bol postavený múr.
Dôvodom bolo, že západní spojenci nechceli prijať sovietsky návrh na zmenu politickej
situácie v Západnom Berlíne, tzv. berlínske ultimátum.
Potom bol postavený múr a zistilo sa, že NDR sa tým prakticky dostala na pokraj bezvládia, t. j. hospodárskeho kolapsu.
Nebolo to plánované, nepredpokladalo sa to, ale ukázalo sa, že socialistické plánované hospodárstvo v NDR,
jedinej priemyselnej krajine východného bloku, nefunguje.
Určite ste už počuli o oddelení pre obchodnú koordináciu, ktoré vedie Alexander Schalck-Golodkowski.
Tento príbeh sa začína v roku 1962, keď sa Schalck-Golodkowski stal prvým tajomníkom okresného vedenia zahraničného obchodu SED
a teraz vyvíjal nátlak na približne 30 podnikov zahraničného obchodu, ktoré existovali - iné to v NDR
nemali povolené -, aby znížili svoje vývozné ciele.
NDR bola predsa priemyselná krajina a nakupovala suroviny a polotovary, aby ich mohla spracovať a predávať ďalej do celého
sveta, samozrejme, predovšetkým do Spolkovej republiky Nemecko.
Ale skutočnosť, že toto plánované hospodárstvo bolo také rigidné, znamenala, že nebolo možné nakupovať drobné
opravy, náhradné diely a príslušenstvo a stroje potom stáli.
A potom prišli spoločnosti, zahraničné obchodné spoločnosti, a povedali, áno, nemôžeme vyvážať, pretože
spoločnosť XY nemôže dodávať, pretože nemá náhradné diely.
V rokoch 1962, 1963 už Schalck a jeho dôstojník MFS uvažovali o tom, ako veci zmeniť, ale v Moskve to zamietli.
V roku 1964, keď sa situácia naďalej zhoršovala, bol Chruščov zvrhnutý a v roku 1965 Moskva povolila, aby táto
štruktúra fungovala paralelne s plánovaným hospodárstvom ako súkromný zahraničný obchod v NDR.
V roku 1966 bola vydaná zakladajúca listina a potom bolo dekrétom zriadené oddelenie pre obchodnú koordináciu.
Táto správa nebola uverejnená v úradnom vestníku, pretože by to bolo kontraproduktívne.
Západ by sa celé dni trápil nad tým, že NDR dokázala, že komunizmus nefunguje.
To však viedlo k tomu, že Západ dostal v roku 1968 od jedného zbehnutého českého generála Stasi informáciu, že na jesennom
zasadnutí Varšavskej zmluvy v roku 1966 bolo oznámené, že celá táto socialistická doktrína bude
zmenená a že Západ bude môcť prerásť do socializmu.
A je zaujímavé, že bývalý šéf Spolkového úradu na ochranu ústavy to minulý rok presne potvrdil.
Môžeme si to vypočuť?
...som právnik, mojím šéfom by bol diktátor alebo budúci diktátor a povedal by som mu: "Pán Maaßen, premýšľajte,
ako môžete zmeniť liberálnu demokraciu na totalitný štát, ktorý by fungoval podľa mojich predstáv.
Potom by som tiež zvážil, aké mechanizmy možno použiť na oslabenie celého systému.
A systém je premeniť na kolektivizmus, kde sú všetci ľudia gemainstreamom a všetci ľudia myslia rovnakým
smerom, aby sa báli a postaviť pred nich nadradený cieľ.
A musím povedať, že nápad využiť klímu na oslabenie základného zákona vymyslel šikovný človek.
Viem, že už v 60. rokoch boli v KGB ľudia, ktorí uvažovali o tom, ako by Západ mohol prerásť do socializmu.
V tom čase sa už v KGB diskutovalo o ochrane životného prostredia, s témou životného prostredia, s témou antirasizmu
atď. môžete presvedčiť ľudí, aby povedali, nechajme demokraciu a právny štát na pokoji, nechajme to bokom, rozhodujúca
vec je antirasizmus, rozhodujúca vec je životné prostredie.
Tieto myšlienky mala KGB už v 60. rokoch.
Ale musím povedať, že v otázke klímy je to chapeau.
Využiť tento klimatický problém na podkopanie demokratického právneho štátu je naozaj veľký úspech.
Áno, a to nás privádza k cieľom, ktoré boli stanovené v Sovietskom zväze v roku 1966.
Prvým cieľom bolo umožniť Západu, aby do nej vrastal.
A druhým cieľom bolo zarobiť peniaze na klíme.
To sa aj stalo.
Prvým krokom teda bolo poradiť Rímskemu klubu, takpovediac zakladateľovi Rímskeho klubu v roku 1967, ako by mala
byť organizácia založená a aké by mali byť jej priority.
V tom čase odletel do Sovietskeho zväzu a viedol dlhé rozhovory.
A potom, keď bol založený Rímsky klub, boli vždy dvaja generáli KGB riadnymi členmi Rímskeho klubu až do roku 1992.
Nemôžem povedať, čo sa stalo potom, ale je to zdokumentované.
Ďalším bodom je, že pri Viedni bol založený spoločný inštitút s Američanmi na likvidáciu Sovietskeho zväzu, kde sa potom od roku
1982 školili politickí pracovníci pre obdobie po perestrojke.
Inými slovami, sú tu mená ako Čubajs, Wechselberg, Arwen a tak ďalej, ktorí tam boli vyškolení a potom sa
podieľali na privatizácii verejného majetku, štátneho majetku na konci perestrojky.
A to sú miliardári alebo oligarchovia, o ktorých hovoríme.
Trvalo 200 rokov, kým sa títo oligarchovia objavili v USA.
A to bolo pred tromi až piatimi rokmi, keď sa títo oligarchovia vyvinuli.
A všetci boli ohromení tým, ako rýchlo títo ľudia zbohatli.
Bohatý o čo?
Prostredníctvom privatizácie, pretože sedeli pri zdroji a mohli privatizovať príslušné spoločnosti, štátne podniky.
Bol to pomerne zložitý proces.
V knihe je tiež presne opísané, čo sa stalo.
A zapojení boli aj oligarchovia zo Západu, finanční oligarchovia.
A v odvetví surovín vybrali kusy filé.
Takýmto príkladom je Chodorkovskij, Abramovič, ktorý od roku 1988 dostával pôžičky zo Západu, úverové záväzky,
a potom, keď sa rozbehla privatizácia, získal tieto spoločnosti takpovediac ako správca.
To samozrejme nebolo vidieť. Správca, áno, niekomu ho dali.
Ale on bol vpredu a všetci si mysleli, že je majiteľ.
A Roman Abramovič má 100 miliónov - aj to je v knihe zdokumentované, v USA sú tieto finty, kontrolný útvar, ktorý
vyšetruje finančnú kriminalitu, a je o tom dlhší článok.
Dostal teda pôžičku vo výške 100 miliónov dolárov a peniaze investoval do ropnej spoločnosti, ktorú o desať
alebo dvanásť rokov neskôr predal za 13,5 miliardy dolárov.
No a teraz žije z troch percent, áno.
To je trochu nehorázne. Takže, ak som to správne pochopil, šialené prerozdeľovanie národného bohatstva?
Áno, po prvej revolúcii, keď boli vyvlastnené všetky cirkvi, šľachta a veľkí vlastníci
pôdy, obchodníci a podnikatelia, teda kapitalisti.
Mnohí boli zavraždení, mnohí utiekli do Európy.
A to bola druhá kampaň prerozdeľovania, v rámci ktorej ľudia zbohatli vo veľmi krátkom čase.
Vtedy, na začiatku 20. rokov minulého storočia, počas tohto zmätku, sa prakticky všetko prelievalo do štátu a
neprideľovalo sa jednotlivcom, t. j. prerozdeľovalo sa.
Takže, a teraz to, čo povedal pán Maaßen o klíme, to je tretie prerozdelenie.
Pretože teraz sa triedny boj stal bojom o klímu.
A ak to bol kedysi niekto, kto bol takpovediac kapitalista, dnes je nepriateľom popierač
klímy, klimatický hriešnik, znečisťovateľ klímy.
A tak celá táto ideológia dosiahla úroveň, v ktorej sú súčasťou poplatkov za CO2 aj celá otázka ekologického
poľnohospodárstva, t. j. že všetko, čo je ekologické, je drahšie, ale aj obmedzenie mobility.
V súčasnosti vidíme, že koncern VW sa zmenšuje, t. j. zmenšuje.
A to v konečnom dôsledku znamená, že ľudia už nechcú mať súkromnú dopravu z klimatických dôvodov, pozri
15-minútové mestá, všetko tam môžete urobiť na bicykli.
A ak sa chcete dostať z 15-minútového mesta, potrebujete v Číne povolenie.
Inak sa cez bariéru nedostanete.
A tak sily, ktoré to teraz zorganizovali, opäť zarábajú.
Peniaze sa vyrábajú z horúceho vzduchu.
A teraz mám na mysli pána Maaßena.
Vzrušujúce. Takže, aby sme to zhrnuli, mohli by ste vlastne citovať nášho milého iniciátora WEF?
Áno.
Klaus Schwab.
Michael Wolski Áno, to je tiež zaujímavé.
Toto WEF, Svetové ekonomické fórum, založil v roku 1972 a dodnes je to taká skamenelina.
Nebudete nič vlastniť a budete šťastní, to je cieľ.
A to nás privádza späť k socialistickej spoločnosti.
Takže teraz sa hovorí o týchto daniach z CO2, nových vykurovacích systémoch - 40 % ľudí v Nemecku vlastní svoj dom a
neviem, koľko z nich si môže dovoliť nový vykurovací systém.
A potom sa tam pravdepodobne postavia slávne Black Rocks a podobné spoločnosti a povedia, dobre, potom
to kúpime od konkurznej podstaty, z núteného predaja.
Áno, veľmi, veľmi poučné, povedal by som, ako ďaleko sme už v tomto súčasnom treťom procese.
Áno.
Tazateľ KlaTV Naozaj sa musíte spýtať, nakoľko socializmus v roku 1989 skutočne zomrel.
Ak to však zhrnieme, možno je veľmi ťažké predstaviť si, že tu existujú skryté sily, ktoré zjavne pracujú proti dobru ľudí.
A už teraz je tak diabolsky šikovný, dalo by sa povedať, že vlastne všeobjímajúci.
Áno, pravdepodobne je to všetko riadené umelou inteligenciou.
Áno, na záver tohto veľmi zaujímavého rozhovoru by som sa chcel spýtať, čo sa dá ešte urobiť?
Môžete sa stabilizovať tým, že sa budete informovať komplexne, teda nielen tým, že budete mať svoje intelektuálne zdroje
z Tagesschau, MoMa a Netflixu, ale aj tým, že budete využívať alternatívne médiá alebo sa inšpirovať napríklad týmto.
V tejto knihe mám takmer 100 odkazov na internet, kde nájdete odkazy na rôzne témy, kde
môžete zbierať nové nápady a potom hľadať ďalej.
To však znamená, že sa musíte venovať aktívnej činnosti a nesedieť večer pred televízorom s vrecúškom čipsov.
Áno, myslím, že si to vezmeme so sebou. Veľmi pekne vám ďakujem za rozhovor.
Ďakujem aj vám.
A potom sa opäť stretneme.
Áno, ďakujem.