Dobrodošli, gospod Wolski.
Hvala za povabilo KlaTV.
Da, z veseljem. Ta intervju opravljamo na nepozaben dan, obletnico 9. novembra.
Leta 1989 je minilo natanko 35 let od padca berlinskega zidu.
Ste avtor več zelo zanimivih knjig na to temo, ki so na voljo tudi na vaši spletni strani.
Preden začnemo, naj vas najprej predstavimo našim gledalcem.
Michael Wolski se je rodil leta 1952 na Saškem in odraščal v Vzhodnem Berlinu.
Je oče treh otrok.
Po končani srednji šoli leta 1970 je študiral ekonomijo in se specializiral za zunanjo trgovino.
Od leta 1974 je delal v zunanji trgovini NDR.
Med letoma 1986 in 1990 je bil uradnik za zvezo za zunanjo trgovino NDR v pisarni ameriškega podjetja v
Mednarodnem trgovinskem centru v Vzhodnem Berlinu.
Decembra 1989 je po naročilu skupine ustanovil prodajno podjetje v Vzhodnem Berlinu.
To naročilo je bilo preklicano januarja 1990.
V začetku leta 1991 je bil gospod Wolski premeščen v Moskvo.
Tam je bil ustanovitelj in vodja predstavništva skupine v ZSSR ter priča razpadu Sovjetske zveze in preoblikovanju Rusije.
Leta 1998 se je vrnil v Berlin in delal kot svetovalec za ruska podjetja.
Med letoma 2006 in 2012 je bil ustanovitelj in direktor Nemško-bosanskega poslovnega združenja v Sarajevu.
Michael Wolski je od leta 2014 upokojen.
Je avtor petih knjig o padcu berlinskega zidu.
V naših spominih in medijskih poročilih se padec zidu leta 1989 vedno kaže kot mirna revolucija,
kot posledica nezadovoljstva prebivalstva v NDR.
Mnogi mislijo na mir in demonstracije.
V knjigi 1989 Mauerfall in Berlin, pogled nazaj po 35 letih, pa kot sodobna priča opisujete padec zidu
kot dogodek, ki je bil skrbno načrtovan in izveden.
Zakaj tako misliš?
Da, kot sem že opisal v svojem življenjepisu, sem med letoma 1986 in 1990 delal v predstavništvu ameriškega podjetja v Vzhodnem
Berlinu in pomagal pri vzpostavitvi poslovanja podjetja v NDR.
Ko je novembra 1989 padel zid, je decembra prišel švicarski šef podjetja, ki je upravljalo
pisarno, in rekel: "Mike, dobil boš posebno nalogo.
Ustanovili bomo hčerinsko družbo za prodajo v NDR ter na Poljskem, Češkem in Madžarskem.
Vaša naloga je, da tako rekoč sprožite to ustanovitev in organizirate notarja in odvetnika ter katero premoženje
in koliko ljudi, torej da opravite pripravljalno delo.
In zdaj je bilo nekaj dni pred božičem.
To sem začel in se nato v začetku januarja želel pogovoriti z osebami, odgovornimi za posamezno delovno področje.
Potem pa so nas 9. januarja 1990 poklicali in nam rekli, naj vse ustavimo. Ne bomo ustanovili hčerinske družbe.
Naše poslovanje se prenese na nemško hčerinsko družbo.
V Zvezni republiki Nemčiji, v mestu Neuss, je bilo veliko podjetje.
To me je presenetilo. Vprašal sem se, zakaj se ukinja?
In potem mi je šef rekel, da ja, dobili smo navodila iz ZDA, da NDR ne bo več.
To je bilo 9. januarja 1990.
In če se ozremo v zgodovino, so se šele 13. februarja 1990 sestali štirje zavezniki in dva nemška zunanja
ministra ter se odločili začeti pogovore o nemški enotnosti.
To pomeni, da je najvišje vodstvo Skupine že vnaprej poznalo rezultat.
Zanim je prišel 13. februar, sem prejel drugi klic, v katerem mi je bilo rečeno, da je treba vse opraviti do 30. junija 1990, tj.
vključitev poslovanja v NDR v zahodnonemško hčerinsko družbo.
Da, maja pa smo izvedeli, da bo monetarna unija začela veljati 1. julija.
In kdor še vedno govori o naključju, je po mojem mnenju precej naiven.
Vendar se postavlja vprašanje, kdo je pravzaprav želel, da bi zid padel?
Ko sem bil v Moskvi, sem se pogovarjal z veliko ljudmi, ki so bili precej kompetentni.
Na primer nekdanji pripadniki KGB, ki so bili likvidirani po padcu komunizma.
Sovjetska zveza je bila razpuščena, zunanjetrgovinski monopol je propadel, posamezna podjetja
pa so lahko opravljala izvozne in uvozne posle.
In v teh zunanjetrgovinskih oddelkih kombinatov, kamor mi je bilo zdaj treba potovati in ne več v zunanjetrgovinsko
podjetje v Moskvi, so bili ljudje, ki so tekoče govorili nemško.
In ko sem potem, no, moja ruščina in angleščina nista bili tako profesionalni, so me vprašali, od kod ste?
In ker je bil na vizitki Michael Wolski, ga ni bilo mogoče jasno opredeliti kot Fritza Müllerja ali kaj podobnega.
In ko sem rekel, da iz NDR, se mu je obraz razjasnil:
Pet let sem bil tudi v NDR. Govoril sem tekoče nemško in takrat sem vedel, da ni bil v vojski, saj so bili častniki v NDR
največ tri leta. Tisti iz druge čete pa so bili tam malo dlje.
Imeli smo nekaj zanimivih pogovorov in povedali so mi veliko o NDR, česar nisem vedel o vodstvenih strukturah in razmerjih moči.
Potem sem veliko bral, knjige sovjetskih politikov, diplomatov, tajnih služb in tako naprej.
Počasi se je razjasnila slika, da gre v resnici za dogodek, ki je bil skrit za dimno zaveso,
ta zavesa pa se je imenovala mirna revolucija.
Zanimivo pa je, da so v začetku leta 2015 izšle tri publikacije, ki so osvetlile razmere.
Prvi je bil članek, ki je izšel 2. novembra 2014 v reviji Der Spiegel: Gorbačov in
Ševardnadze sta želela, da bi zid padel prej.
Šla sta k Erichu, bila sta v Berlinu, kjer je bila konferenca...
Kdaj je bilo to?
To je bilo leta '87. 28. ali 29. maja 1987 so obiskali Ericha Honeckerja in mu povedali, da zid ni več v skladu s
podobo Evrope, ki jo je gojil Gorbačov, in da razorožitev ne pride več v poštev ter da mora zid odstraniti.
Nato je Erich tako rekoč stopil na mizo in rekel ne.
To je bilo zelo predrzno, saj je Erich tudi vedel, da ne bodo več prišli tanki, tako kot v Pragi
leta '68, če ne bodo naredili, kar je želela Moskva.
Nato sta odšla.
Zanimivo je, da je bil Reagan 14 dni pozneje v Zahodnem Berlinu in je govoril na zahodni strani Brandenburških vrat.
In potem je sledil znameniti rek: "Gospod Gorbačov, porušite ta zid!
Zato ni rekel Honecker, ampak Gorbačov.
Tako je vedel, kdo je glavni.
Ker se to ni zgodilo, je leta 1989 prišlo do prikrite sovjetske akcije.
To je opisano v knjigi z naslovom Operacija Lutsch, ki je izšla konec leta 2014 ali v začetku leta 2015 in jo je napisal tajni
častnik vojaške obveščevalne službe NDR, ki je opisal, kako je padel zid in kakšne priprave so bile opravljene pred tem.
Tretja točka pa so bili dogodki na Madžarskem, ko so bile leta 1989 odstranjene obmejne utrdbe, kjer je bilo tudi srečanje,
piknik, na katerem je skoraj 700 državljanov NDR izkoristilo priložnost in prek Avstrije odpotovalo v Zahodno Nemčijo.
Vznemirljivo. Ali imate še kakšne podobne dogodke, pri katerih imate občutek, da je to kot scenarij, kaj se je tu zgodilo?
Seveda je bilo še nekaj drugih dogodkov.
Če si zdaj ogledate 9. november, kako je bil ta dan strukturiran, kako je potekal, je vse to s podobami,
ki jih vsi poznamo, vendar z drugačno interpretacijo.
To sem omenil tudi v knjigi, na primer to, kar bomo morda videli pozneje, ko bo Schabowski prebral svoje besedilo,
da je v tem besedilu nekaj manjkalo, Egon Krenz pa je dal zapisati, da je obstajalo obdobje blokade.
Ali lahko to za trenutek poslušamo?
...smo se odločili, da danes sprejmemo uredbo, ki vsakemu državljanu NDR omogoča,
da državo zapusti prek mejnih prehodov NDR.
Svet ministrov je sklenil, da bo ta prehodna uredba veljala za tiskovni oddelek ministrstva, dokler ne bo
začela veljati ustrezna zakonska ureditev v Volkskammerju.
V tem besedilu, ki ga je prebral, je obvestilo o blokadi.
To naj bi bilo objavljeno po radiu šele naslednji dan ob petih zjutraj.
In to obvestilo o blokadi je bilo odstranjeno, tako da on, to je dolga različica, potem sedi tam in gleda in
gleda in pravi, da se mu je nekako zdelo, da nekaj takega mora obstajati, pa tega ni našel.
To je sprožilo množične napade na mejne prehode.
Tudi to je bila akcija, ki jo je organizirala sovjetska vojaška obveščevalna služba.
Zdaj pa vprašanje, ki si ga je takrat zastavljalo veliko državljanov NDR. Zakaj ni bilo streljanja?
Da, to je naslednja točka.
Tako je v začetku leta 89 prišlo do usodne izmenjave ognja na meji.
Mladega Chrisa Geffroya so ustrelili v Berlinu, kar je bila seveda popolna katastrofa za politiko Ševardnadzeja in Gorbačova.
Ker je bila zahodna meja NDR pod suverenostjo Varšavskega pakta, so obmejne enote NDR aprila napovedale, da na
zahodni meji ne bodo več uporabljale strelnega orožja, vendar je Varšavski pakt odločil, da bo to prepovedano.
To je bilo 12. aprila.
To pomeni, da so bili od tega trenutka naprej mejni policisti vidno na straži z avtomatsko pištolo, vendar brez streliva.
Strelivo za osebno službeno orožje so imeli le policisti.
Z drugimi besedami, že takrat je bilo jasno, da se bo mejni režim končal.
To seveda ni bilo znano, saj je bilo strogo zaupno.
Potem bi namreč na meji že bila tekma.
Da, ampak zdaj niso bili samo vojaki iz NDR.
Ljudje so se spraševali tudi, kje so vsi ruski vojaki, ki so bili povsod v NDR.
Da, in to je bil tudi dolgoročni načrt za ta dogodek, 9. november.
7. november je bil najvišji politični praznik v Sovjetski zvezi, Velika oktobrska socialistična revolucija.
Takrat je bil oktober, ker so imeli drugačen koledar.
Ta praznovanja so bila vedno dvodnevna, tako da sta bila 7. in 8. november v Sovjetski zvezi državna praznika, dvojna praznika.
Takrat so bili sovjetski vojaki nastanjeni v vojašnicah.
V NDR so imeli tako ali tako le skupinske izhode, posamezno niso smeli ven, zato so bili
ti vojaki do 13. novembra zaprti v vojašnicah.
Za to je bil še en razlog.
Vsako leto je dezertiralo od 300 do 400 sovjetskih vojakov.
Mnogi so želeli oditi na vzhod, nekateri domov, nekateri pa na zahod.
In ker je 3. ali 4. avgusta 1989 na zahodni meji pobegli, tj. dezertirajoči sovjetski vojak ustrelil
obmejnega stražarja NDR, je bil razlog, da so jih zaprli.
Če bi bila meja odprta, bi se lahko v državo pomešali sovjetski vojaki z orožjem in povzročili krvavo lužo.
Seveda je bilo še nekaj drugih točk.
Najvišji sovjetski predstavnik, politični predstavnik v NDR, je bil veleposlanik.
To bi lahko sprožilo tudi napotitev sovjetskih vojakov za zaščito državne meje.
Tako kot leta 1953 je tedanji visoki komisar v NDR Semjonov 17. junija ukazal sovjetskim vojakom, naj uporabijo strelno orožje.
To ni bilo storjeno v Moskvi, temveč v Berlinu.
In da bi izključili kakršno koli tveganje, saj je bilo znano, da je bil vrhovni poveljnik sovjetskih vojakov v
NDR, recimo, težko ocenljiv, so sovjetskemu veleposlaniku dali uspavalno tableto ali pa jo je vzel.
Vsekakor se tisti večer ni odzval.
To je pomenilo, da edine osebe, ki bi lahko izdala ukaz, ni bilo na kraju samem.
Da, in vodstvo, Honecker in Co.
No, ponoči, ko je bilo znano... Bilo je še nekaj drugega, bil je sestanek centralnega komiteja.
Seja osrednjega odbora naj bi se končala okoli 18. ure, ob istem času, ko je tu govoril Schabowski.
Toda tam so sestanek podaljšali ljudje, ki so očitno dobili navodila sovjetske vojaške
obveščevalne službe ali vojaške obveščevalne službe NDR.
Rekli ste, da ne morete iti narazen, saj imate toliko težav.
Seja je trajala do 20.40.
Ravno takrat je Schabowski dejal, da bo to veljalo takoj, in ljudje so se že zgrinjali na
mejni prehod, zlasti na Bornholmer Strasse.
In to je bilo objavljeno tudi na televiziji, najprej na vzhodnonemški, nato na zahodnonemški televiziji.
V centralnem odboru so sedeli, kot da bi bili na izolacijskem oddelku.
Takrat ni bilo mobilnih telefonov, zato nihče ni mogel igrati in kričati ter reči, kaj se je zdaj zgodilo?
Ne, ne. In to so ugotovili šele okoli 22. ure.
Ministrstvo za obrambo NDR je bilo v Strausbergu in ne v Berlinu.
Takrat so se odpeljali, tako da so bili po 20.40 v Strausbergu okoli 22. ure in takrat se je začela širiti vest.
Pri tem so sodelovali tudi Sovjeti, zato so bile zamisli o morebitni namestitvi prvih
motoriziranih strelskih divizij zavrnjene.
Vznemirljivo. Michael
In če so še vedno vprašanja, ali so bili miroljubni revolucionarji, seveda so bili, ker so bili pripravljeni.
To je bila sovjetska vojaška obveščevalna služba, ne Stasi in KGB, ampak tudi zahodne službe, tako da so ljudje
šli na ulice, protestirali, postavljali sveče v okna in, in, in, in, tako da je to že obstajalo.
Navsezadnje je bil potreben pozneje, da bi pripovedoval zgodbo o miroljubnih revolucionarjih.
In tam niso mogli biti samo trije ljudje in reči, no, tukaj so bili trije miroljubni
revolucionarji, to se ne bi tako dobro obneslo.
Zato je moralo biti to množično gibanje, ne le v Leipzigu in Berlinu, temveč tudi v drugih mestih.
Vznemirljivo. Če torej povzamem do te točke, saj smo tudi danes priča temu, da se ob ponedeljkih na ulice odpravi
več deset tisoč ljudi na demonstracije, tako kot takrat.
Zdaj pravite, da je sovjetsko vodstvo načeloma načrtovalo padec zidu in da je te demonstracije izkoristilo.
Nazadnje ste namignili, da so imele aktivno vlogo tudi zahodne tajne službe.
Ali zdaj pravilno razumem, da Vzhod in Zahod, ki sta bila dejansko uradno sovražnika, sodelujeta pri uresničevanju načrta?
Mislim, da je tako. Ta skupna nit se vleče skozi zgodovino že od leta 1917, 18.
Danes obstaja nešteto knjig, ki dokazujejo, da je to sodelovanje obstajalo.
Velik del se je nanašal na gospodarsko področje, nekaj pa tudi na politično področje, zagotovo pa je
potekalo tudi redno usklajevanje med službami držav.
Vznemirljivo. To pomeni, da so obstajali nekakšni mostovi med vzhodnim in zahodnim blokom?
Rekel bi da. Delal sem na takem mostu. To je bilo v trgovini.
NDR je bila zelo zainteresirana za prihod teh ameriških podjetij.
Ta ameriška podjetja so leta 1985, ko so začela delovati, morala nekaj vedeti, saj so prišla
istočasno in želela imeti za zaposlene državljane NDR.
S seboj bi lahko pripeljali svoje ljudi, lahko bi jih poiskali v Zahodnem Berlinu in uporabili tuje
trgovce, ki jih je organiziral Mednarodni trgovinski center.
Želeli so slednje.
Teh ni bilo, zato je bilo treba najprej začeti iskalno akcijo, saj so ti ljudje potrebovali zahodni potni list.
Da si lahko postal potujoči kader, si moral tako rekoč skozi celoten mlin NDR.
Potem so me nagovorili in zanimalo me je to delo, zato sem privolila.
To delo sem začel opravljati v začetku leta '86, aprila.
Toda če se ozremo nazaj, je bilo še vedno nekaj mostov.
Angela Merkel prihaja iz družine pastorjev.
Župnik Kassner pa je imel v Templinu center za usposabljanje teologov.
Redni gostje so bili tudi teologi iz Zahodne Evrope.
In verjetno so si že omislili Angelo.
Kdo ve. Toda nekako se to sliši kot agenda, ki se dogaja tukaj.
Torej načrt, ki ni bil izdelan šele včeraj, kajne? Kdaj se je to začelo?
Mislim, da je tako. Torej se nam ni treba podrobno vračati h Karlu Marxu.
Toda proletarci vseh držav, združite se! deluje le, če se združijo kapitalisti vseh
držav, saj so proletarci odvisni od kapitalistov.
Toda leta 1917 se je zgodila oktobrska revolucija in medtem je izšlo več knjig, zlasti v ZDA, v katerih je bila
povezava med Wall Streetom in boljševistično revolucijo zelo podrobno opisana, na primer Anthony Sutton.
In kjer je bilo tudi opisano, kako sta Trocki in Lenin odpotovala v Petrograd s finančnimi sredstvi, ki sta jih
zagotovila ustanovitelja Federal Reserve in nemške obrambne sile, da bi tam sprožila revolucijo.
Nekateri zato, ker so videli, da je država zrela za strmoglavljenje, npr. ameriški bankirji, da bi tako rekoč dobili
državo pod svoje okrilje, Lenin pa zato, ker je bil potreben za sklenitev premirja, pozneje
mirovne pogodbe in osvoboditev Nemčije z druge fronte.
To pomeni, da je bila podpisana mirovna pogodba v Brest-Litovsku in da je Nemčija zapustila
zavezniško antanto - eh, Rusija je zapustila.
Takrat je bilo to še vedno Rusko cesarstvo, Sovjetska zveza je bila ustanovljena šele
22. decembra, vendar je bila to prehodna faza.
Američani so takrat ustanovili človeka, ki je že poznal Lenina, ki je z njim sklenil prve pogodbe, to je bil Armand Hammer.
Do svoje smrti leta 1990, tik pred smrtjo, pa je bil v ameriški prestolnici vezni člen s politbirojem.
Vsi ti veliki uvozni projekti Sovjetske zveze za elektrarne, hidroelektrarne, pa tudi sporazum o
zemljiščih in zakupu med drugo svetovno vojno so bili sklenjeni tako rekoč pod njegovim okriljem.
Mimogrede, Armand Hammer je v zadnjih letih postal milijarder.
Njegov oče je bil ustanovitelj Komunistične partije, soustanovitelj Komunistične partije ZDA.
Seveda je bil tudi prejemnik Leninovega reda.
Treba je reči, da je med obema blokoma jasna povezava.
Zdaj pa se še enkrat, ker menim, da je za to, kar se dogaja danes, ključnega pomena, ozrimo nazaj.
Rekli ste, da je FED, torej Federal Reserve, najpomembnejši finančni oligarhi v zahodnem svetu, sprožil oktobrsko revolucijo.
Da.
Potem so morali imeti zelo jasne finančne interese?
Seveda. Interes je bil prevladati nad Rusijo.
Vendar tega niste mogli storiti neposredno.
Tako so poskušali, potekala je državljanska vojna, v kateri so sodelovali tudi Američani, Angleži in Japonci.
Toda država je bila preprosto prevelika.
Poskušali so vzpostaviti režim, ki bi bil odvisen od vas, a ga svet ne bi poznal.
Nihče si ne bi mislil, da so bili ruski komunisti v začetni fazi financirani z Zahoda in kasneje nadzorovani.
To je tudi razlog, zakaj mnogi ne morejo verjeti, da je Sovjetska zveza razgradila svoj sistem.
Tako je padec berlinskega zidu praktično pomenil razvezavo oklepajev okoli socialističnih držav v Evropi.
Umik sovjetske vojske, ki je trajal do leta 1994, in nato uničenje same Sovjetske zveze.
Gorbačov je ob nastopu mandata to lepo opisal s perestrojko in glasnostjo.
Perestrojka pomeni reorganizacijo, glasnost pa preglednost. In prav to je želel prestrukturirati.
Nato se je pojavila kasta oligarhov, politbiro in stranka z vsemi svojimi strukturami pa sta naenkrat izginila.
Razredni boj, ki smo ga takrat vodili, je prerasel v podnebni boj.
Dobro, to nas pripelje do današnjih dni, mislim, da.
Da, da.
To bi bilo moje naslednje vprašanje.
Opisali ste, da je vpliv velikih finančnih oligarhov dejansko vedno obstajal v zgodovini Rusije oziroma Sovjetske zveze.
No, in danes?
Michael Wolski:] Mislim, da so še vedno na preži, vendar niso vidni.
In stvari, s katerimi nas zamegljujejo, so se do leta 1990 v vzhodnem bloku imenovale stranka delavskega razreda,
razredni boj, proletarci vseh držav združite se, vse te prazne besede, ki so jih zdaj nadomestile druge prazne besede.
Vprašanje je, kako je do tega prišlo.
Zakaj je prišlo do takšnega preobrata?
In potem se moramo vrniti k gradnji zidu in s tem k berlinskemu zidu.
V šestdesetih letih se je namreč zgodila sprememba, vendar v ozadju od prejšnjega socialističnega sistema
do razvoja nove strategije, teorije in tako naprej.
Naj vam to razložim takole:
Sovjeti so leta 1960 ukazali gradnjo zidu, tj. izvedbo priprav, da bi lahko NDR nato s svojim načrtovanim gospodarstvom
nabavila vse gradbeni material in delovno silo za gradnjo.
Nato je bil zgrajen zid.
Razlog za to je bil, da zahodni zavezniki niso želeli sprejeti sovjetskega predloga za spremembo političnega
prizorišča v Zahodnem Berlinu, t. i. berlinskega ultimata.
Nato je bil zgrajen zid in ugotovljeno je bilo, da je NDR zaradi tega praktično na robu brezvladja, tj. gospodarskega zloma.
To ni bilo načrtovano in predvideno, vendar je dokazalo, da socialistično načrtovano gospodarstvo v NDR, edini
industrializirani državi vzhodnega bloka, ni delovalo.
Prepričan sem, da ste že slišali za oddelek za komercialno usklajevanje, ki ga vodi Alexander Schalck-Golodkowski.
Ta zgodba se začne leta 1962, ko je Schalck-Golodkowski postal prvi sekretar vodstva zunanjetrgovinskega okrožja SED, na
katerega je pritiskalo približno 30 zunanjetrgovinskih podjetij - druga podjetja v NDR tega
niso smela početi -, naj zniža svoje izvozne cilje.
Konec koncev je bila NDR industrializirana država, ki je kupovala surovine in polizdelke, da bi jih predelala in
prodala po vsem svetu, seveda predvsem Zvezni republiki Nemčiji.
Ker pa je bilo to načrtovano gospodarstvo tako togo, ni bilo mogoče kupiti manjših popravil,
rezervnih delov in dodatkov, zato so stroji obstali.
Potem so prišla podjetja, podjetja za zunanjo trgovino, in rekla, da, ne moremo izvažati, ker
podjetje XY ne more dobavljati, ker ni rezervnih delov.
V letih 1962, 1963 sta Schalck in njegov častnik MFS že razmišljala o tem, kako bi stvari
spremenila, vendar so to v Moskvi zavrnili.
Leta 1964, ko so se razmere še naprej slabšale, je bil Hruščov strmoglavljen, leta 1965 pa je Moskva odobrila,
da se ta struktura vodi vzporedno z načrtovanim gospodarstvom kot zasebna zunanja trgovina v NDR.
Leta 1966 je bila izdana ustanovna listina, nato pa je bil z odlokom ustanovljen oddelek za komercialno koordinacijo.
To ni bilo objavljeno v Uradnem listu, saj bi bilo to kontraproduktivno.
Zahod bi se več dni mučil zaradi dejstva, da je NDR dokazala, da komunizem ne deluje.
Toda zaradi tega je Zahod leta 1968 od prebežlega češkega generala Stasija prejel informacijo, da je bilo na jesenskem
zasedanju Varšavskega pakta leta 1966 napovedano, da bo celotna socialistična doktrina spremenjena
in da bo Zahodu dovoljeno prerasti v socializem.
Zanimivo je, da je nekdanji vodja Zveznega urada za zaščito ustave lani potrdil prav to.
Ali bomo to poslušali?
...sem odvetnik, moj šef bi bil diktator ali bodoči diktator in bi rekel: "Gospod Maaßen, premislite, kako
lahko liberalno demokracijo spremenite v totalitarno državo, ki bo delovala po mojem okusu?
Potem bi razmislil tudi o tem, s katerimi mehanizmi bi lahko spodkopali celoten sistem.
Sistem pa je treba spremeniti v kolektivizem, kjer so vsi ljudje gemainstreamt in vsi ljudje razmišljajo v isto
smer, jih prestrašiti in jim postaviti nadrejeni cilj.
In moram reči, da se je zamisel o uporabi podnebja za spodkopavanje osnovnega zakona porodila pametnemu človeku.
Vem, da so v KGB že v šestdesetih letih prejšnjega stoletja razmišljali o tem, kako bi lahko Zahod prerasel v socializem.
V tistem času so v KGB že razpravljali o varstvu okolja, s temo okolja, s temo protirasizma itd. lahko prepričate ljudi, da
rečejo: pustimo demokracijo in pravno državo pri miru, dajmo to na stran, odločilna stvar
je protirasizem, odločilna stvar je okolje.
To so bile misli, ki jih je KGB imel že v šestdesetih letih prejšnjega stoletja.
Moram pa reči, da se na podnebnem področju dobro počutim.
Izkoristiti to podnebno vprašanje za spodkopavanje demokratične pravne države je res velik dosežek.
Da, in to nas pripelje do ciljev, ki so bili zastavljeni v Sovjetski zvezi leta 1966.
Prvi cilj je bil pustiti Zahodu, da se vanj vživi.
Drugi cilj pa je bil zaslužiti denar s podnebjem.
To se je tudi zgodilo.
Prvi korak je bilo svetovanje Rimskemu klubu, tako rekoč ustanovitelju Rimskega kluba, leta 1967 o tem, kako naj se
organizacija ustanovi in kakšne naj bodo njene prednostne naloge.
Takrat je odletel v Sovjetsko zvezo in se z njo dolgo pogovarjal.
Po ustanovitvi Rimskega kluba sta bila dva generala KGB do leta 1992 vedno polnopravna člana Rimskega kluba.
Ne morem povedati, kaj se je zgodilo potem, vendar je dokumentirano.
Druga stvar je, da je bil v bližini Dunaja skupaj z Američani ustanovljen skupni inštitut za likvidacijo
Sovjetske zveze, v katerem so se usposabljali politični kadri za obdobje po perestrojki od leta 1982 dalje.
Z drugimi besedami, obstajajo imena, kot so Čubajs, Wechselberg, Arwen in tako naprej, ki so se tam
usposabljali in nato ob koncu perestrojke sodelovali pri privatizaciji javne lastnine, državne lastnine.
To so milijarderji ali oligarhi, o katerih govorimo.
Za nastanek teh oligarhov v ZDA je bilo potrebnih 200 let.
To je bilo pred tremi do petimi leti, ko so se ti oligarhi razvili.
Vsi so bili osupli, kako hitro so ti ljudje obogateli.
Bogati s čim?
S privatizacijo, ker so sedeli pri viru in so lahko privatizirali ustrezna podjetja v državni lasti.
To je bil precej zapleten proces.
V knjigi je tudi natančno opisano, kaj se je zgodilo.
Pri tem so sodelovali tudi oligarhi z Zahoda, finančni oligarhi.
V industriji surovin so izbrali kose filejev.
Tak primer je Hodorkovski, tak primer je Abramovič, ki je od leta 1988 prejemal posojila z Zahoda, posojilne
zaveze, in ki je nato, ko se je začela privatizacija, prevzel ta podjetja tako rekoč kot skrbnik.
To seveda ni bilo vidno. Skrbnik, da, nekomu so ga dali.
Toda bil je spredaj in vsi so mislili, da je lastnik.
Roman Abramovič ima 100 milijonov - to je tudi dokumentirano v knjigi, v ZDA obstajajo ti fincherji, nadzorna enota,
ki preiskuje finančni kriminal, in o tem je daljši članek.
Tako je dobil 100 milijonov dolarjev posojila in denar vložil v naftno družbo, ki jo je deset ali
dvanajst let pozneje prodal za 13,5 milijarde dolarjev.
No, in zdaj živi od treh odstotkov, da.
To je nekoliko očitno. Torej, če sem prav razumel, gre za noro prerazporeditev nacionalnega bogastva?
Da, po prvi revoluciji, ko so bile razlaščene vse cerkve, plemiči in veliki zemljiški
lastniki, trgovci in podjetniki, torej kapitalisti.
Mnogi so bili umorjeni, mnogi so pobegnili v Evropo.
To je bila druga kampanja za prerazdelitev, ko so ljudje v zelo kratkem času obogateli.
Takrat, v začetku dvajsetih let prejšnjega stoletja, je bilo v času teh pretresov vse praktično vrženo v državo
in ni bilo dodeljeno posameznikom, torej prerazporejeno.
Torej, to, kar je gospod Maaßen povedal o podnebju, je tretja prerazporeditev.
Razredni boj je zdaj postal podnebni boj.
In če je bil včasih to nekdo, ki je bil tako rekoč kapitalist, je danes sovražnik podnebni
zanikovalec, podnebni grešnik, podnebni onesnaževalec.
Tako je celotna ideologija dosegla raven, na kateri so dajatve na CO2 - del tega je tudi celotno vprašanje
ekološke pridelave, tj. da je vse, kar je ekološko, dražje -, pa tudi omejevanje mobilnosti.
Zdaj opažamo, da se skupina VW zmanjšuje oziroma krči.
In to na koncu pomeni, da ljudje zaradi podnebnih razlogov ne želijo več imeti osebnega prevoza, glejte
15-minutna mesta, kjer lahko vse opravite s kolesom.
Če želite zapustiti 15-minutno mesto, morate zdaj na Kitajskem pridobiti dovoljenje.
V nasprotnem primeru ne morete priti skozi oviro.
Sile, ki so to organizirale, tako spet služijo denar.
Denar je narejen iz vročega zraka.
Zdaj imam v mislih gospoda Maaßena.
Vznemirljivo. Z drugimi besedami, pravzaprav bi lahko povzeli s citiranjem našega prijaznega pobudnika WEF?
Da.
Klaus Schwab.
Michael Wolski Da, tudi to je zanimivo.
WEF, Svetovni gospodarski forum, je ustanovil leta 1972 in je še danes tam, takšen fosil.
Ničesar ne boste imeli in boste srečni, to je cilj.
To nas vrača k socialistični družbi.
Zdaj govorijo o davkih na CO2, novih ogrevalnih sistemih - 40 % ljudi v Nemčiji ima lasten dom in ne vem,
koliko od njih si lahko privošči nov ogrevalni sistem.
In potem bodo slavni Black Rocks in podobna podjetja verjetno stali tam in rekli, okej, potem bomo
to kupili od stečajne mase, iz prisilne prodaje.
Da, zelo, zelo poučno, rekel bi, kako daleč smo že v tem sedanjem tretjem procesu.
Da.
KlaTV intervjuvanec Resnično se morate vprašati, koliko je socializem res umrl leta 1989.
Če povzamem, si je morda zelo težko predstavljati, da so tu skrite sile, ki očitno delujejo proti dobrobiti ljudi.
In že doslej je bil tako hudičevo pameten, skoraj bi lahko rekli, pravzaprav tako vseobsegajoč.
Da, verjetno je vse pod nadzorom umetne inteligence.
Da, ob koncu tega zelo zanimivega intervjuja bi vas vprašal, kaj lahko še storite?
Stabiliziraš se lahko tako, da se izčrpno informiraš, torej ne le tako, da imaš svoje intelektualne vire v
Tagesschau, MoMi in Netflixu, ampak tudi tako, da uporabljaš alternativne medije ali se zgleduješ po tem.
V tej knjigi imam skoraj 100 povezav na internet, kjer lahko najdete povezave na najrazličnejše teme, kjer
lahko tudi zbirate nove ideje in nato iščete naprej.
To pa pomeni, da morate biti aktivni in ne sedeti zvečer pred televizorjem z vrečko čipsa.
Da, mislim, da bomo to vzeli s seboj. Najlepša hvala za intervju.
Hvala tudi vam.
In potem se bomo spet srečali.
Da, hvala.