Добродошли, господине Волски.
Хвала вам на позиву од KlaTV.
Да, са задовољством. Водимо овај интервју на веома запамћени дан, годишњицу 9. новембра.
Сада је тачно 35 година од пада Берлинског зида 1989. године.
Ви сте аутор неколико веома занимљивих књига о овој теми, које се такође могу наћи на вашем веб-сајту.
А пре него што почнемо, прво ћемо вас представити нашим гледаоцима.
Мајкл Волски је рођен у Саксонији 1952. године и одрастао је у Источном Берлину.
Он је отац троје деце.
1970. године, након завршетка средњег образовања, дипломирао је економију, специјализујући се за спољну трговину.
Од 1974. године па надаље господин Волски је радио у спољној трговини у НДР.
Од 1986. до 1990. био је везни официр за спољну трговину ГДР-а у канцеларији америчке корпорације у
Међународном трговинском центру у Источном Берлину.
У децембру 1989. године преузео је задатак оснивања продајне компаније у Источном Берлину у име групе.
Овај налог је поново отказан у јануару 1990. године.
Почетком 1991. године господин Волски је пребачен у Москву.
Тамо је био оснивач и руководилац представништва групе у СССР-у и био је сведок распада
Совјетског Савеза и трансформације Русије.
1998. године вратио се у Берлин и радио као консултант за руске компаније.
Од 2006. до 2012. године био је оснивач и директор Немачко-босанске пословне асоцијације у Сарајеву.
Мајкл Волски је у пензији од 2014. године.
Он је аутор пет књига о паду Берлинског зида.
У нашим сећањима и у медијским извештајима, пад Берлинског зида 1989. године увек се појављује као мирна
револуција, као резултат незадовољства становништва ГДР.
Многи људи мисле на мир и демонстрације.
А у вашој књизи "1989. пад Берлинског зида: ретроспектива након 35 година", ви, као савремени сведок, описујете пад
зида као догађај који је био пажљиво испланиран и спроведен.
Шта те на то наводи?
Да, као што сам раније поменуо у свом ЦВ-у, радио сам у представништву америчке корпорације у
Источном Берлину од 1986. до 1990. године, где сам помагао у развоју пословања корпорације у НДР.
А када је Берлински зид пао у новембру 1989. године, швајцарски директор компаније која је управљала канцеларијом
дошао је у децембру и рекао: "Мајке, имаш посебан задатак."
Основаћемо подружницу за продају у НДР, као што смо учинили у Пољској, Чешкој и Мађарској.
А ваш задатак је да, такорећи, покренете овај темељ и предузмете неопходне припреме, као што су контактирање адвоката
и одређивање које су некретнине и колико је људи укључено.
И сада је било само неколико дана до Божића.
Почео сам ово и затим сам желео да у почетку јануара водим дискусије са
одговарајућим особама одговорним за сваку фазу посла.
А онда је 9. јануара 1990. стигао позив да се све заустави. Нећемо оснивати подружницу.
Наш посао ће бити пренет на немачку филијалу.
У Неусу, у Савезној Републици Немачкој, била је огромна компанија.
И то ме је изненадило. И поставио сам питање: зашто се укида?
А онда ми је шеф рекао: да, добили смо упутства из САД, више неће бити ГДР.
То је било 9. јануара 1990. године.
И ако погледамо у историју, тек 13. фебруара 1990. године четири савезнике и два немачка министра спољних послова су се
састали и одлучили да започну разговоре о немачком уједињењу.
То значи да је највише руководство већ унапред знало исход.
И, занимљиво, чак и пре него што је 13. фебруар стигао, добио сам други позив у којем ми је речено да све мора бити
завршено до 30. јуна 1990. године, односно да се пословање ГДР-а интегрише у западнонемачку филијалу.
Да, а затим смо у мају сазнали да ће монетарна унија ступити на снагу 1. јула.
И свако ко и даље говори о случајностима, по мом мишљењу, прилично је наиван.
Али то покреће питање: ко је заправо желео да Берлински зид падне?
Па, када сам био у Москви, разговарао сам са многим људима који су били прилично добро упућени.
На пример, бивши чланови КГБ-а који су отпуштени након пада комунизма.
Дакле, Совјетски Савез се распао, монополија спољне трговине је пала, и појединачни комбината су
сада могли да обављају извозне и увозне операције.
И тако се десило да су у овим одељењима за спољну трговину комбајна, у која сам сада морао да путујем, а
не више у спољнотрговинску компанију у Москви, били људи који су течно говорили немачки.
А онда, па, мој руски и енглески нису били баш професионални, па су ме питали: одакле си?
А са Мајклом Волским на визит-карти, није било тако јасно препознатљиво као Фриц Мулер или нешто слично.
И када сам то рекао, из ГДР-а, лице му се развеселило:
Такође сам пет година био у НДР-у. Течно сам говорио немачки и знао сам да он није био у војсци, јер су
официри у НДР-у боравили највише три године. А они из других снага су тамо боравили мало дуже.
А онда је било неколико занимљивих разговора, током којих су ми рекли много тога о НДР-у што
нисам знао о структурама руководства и односима моћи.
Па, тада сам читао много, књиге совјетских политичара, дипломата, агената тајне службе и тако даље.
И полако је постајало јасније да је ово заправо био догађај сакривен иза димне завесе, а
та димна завеса звала се Мирном револуцијом.
Занимљиво је да су почетком 2015. године постојале три публикације које су бациле мало светла на ту тему.
Прво је било да је 2. новембра 2014. у "Дер Шпигелу" објављен чланак у којем се тврди да су Горбачов
и Шеварднадзе желели да Берлински зид падне раније.
Обоје су отишли да виде Ериха, који је био у Берлину на конференцији...
Када је то било?
То је било 1987. године. 28. или 29. маја 1987. посетили су Ериха Хонекера и рекли му да зид више не одговара слици
уједињене Европе коју је Горбачов неговао, нити се уклапа у процес разоружања, и да би требало да сруши зид.
А онда је Ерих, такорећи, устао на сто и рекао не.
Што је било веома дрско, јер је Ерих такође знао да тенкови неће доћи, као што су дошли у Праг
1968. године, ако не учините оно што Москва хоће.
А онда су она двоје отишли.
Занимљиво, 14 дана касније Рејган је био у Западном Берлину и говорио је на западној страни Бранденбуршких врата.
А онда је, као што можете јасно видети на слици, била господина Горбачова чувена изјава: "Срушите овај зид!"
Дакле, он није рекао Хонекер, већ Горбачов.
Дакле, он је знао ко је био задужен.
И пошто се то није догодило, 1989. године спроведена је тајна совјетска операција.
И ово је описано у књизи под називом "Операција Луч", која је објављена крајем 2014. или почетком 2015. године, а написао ју је
прикривени агент војне обавештајне службе ГДР-а, који је описао како је Пао зид и какве су припреме биле предузете унапред.
И трећа тачка били су догађаји у Мађарској, са укидањем пограничних утврђења 1989. године, где се одржао овај сусрет,
овај пикник, на коме је скоро 700 грађана ГДР искористило прилику и отпутовало у Савезну Републику преко Аустрије.
Узбудљиво. Имате ли још примера догађаја за које осећате да су били као нешто из филмског сценарија?
Наравно, још је било неколико догађаја.
Када сада погледате 9. новембар, како је тај дан био структуриран, како се одвијао, све је то у сликама са
којима смо сви упознати, али са другачијом интерпретацијом.
Такође сам ово поменуо у књизи, да смо, на пример, касније, када је Шабовски читао свој текст, могли приметити да је
нешто недостајало у том тексту, али је Егон Кренц то допунио, наводећи да је постојао период блокаде.
Да ли да то послушамо на тренутак?
...данас смо одлучили да уведемо пропис који ће омогућити сваком грађанину НДР да напусти земљу преко граничних прелаза НДР.
За прес службу министарства, Савет министара је одлучио да овај прелазни аранжман ступи на снагу до доношења
одговарајућег законског прописа од стране Народне коморе.
И овај текст који је он прочитао има обавештење о ограничењу.
И то је требало да буде објављено на радију тек у пет часова следећег јутра.
И ово ограничење је укинуто, тако да, ако постоји дуга верзија, он седи тамо, претражује и тражи и каже да је некако имао осећај
да нешто слично мора постојати, али то није могао да пронађе.
Ово је изазвало навалу на граничне прелазе.
И то је такође била операција коју је организовала совјетска војна обавештајна служба.
Сада, питање које су многи грађани ГДР-а тада себи постављали. Зашто нису испаљени хици?
Да, то је следећа тачка.
Дакле, почетком 1989. године догодила се смртоносна размена ватре на граници.
Онда је млади Крис Гефрој упуцан и убијен у Берлину, што је, наравно, била потпуна
катастрофа за политику Шеварднадзеа и Горбачова.
Међутим, пошто је западна граница НДР била под суверенитетом Варшавског пакта, у априлу су јединице пограничних
трупа НДР, по одлуци Варшавског пакта, објавиле да се на западној граници више неће користити ватрено оружје.
То је било 12. априла.
То значи да су од тог тренутка па надаље граничари били видљиво на дужности са пиштољским пушкама, али без муниције.
И само су официри имали муницију за своје личне службене оружје.
То значи да је од тог тренутка већ било јасно да ће овај погранични режим доћи крају.
Наравно, то није било познато; било је строго поверљиво.
Јер би онда већ било навале на граници.
Да, али нису били само војници НДР.
Људи су се такође питали где су сви руски војници, којих је било свуда у НДР.
Да, и то је било добро испланирано унапред за овај догађај 9. новембра.
Дакле, 7. новембар је био најважнији политички празник у Совјетском Савезу, Велика октобарска социјалистичка револуција.
Тада је био октобар јер су имали другачији календар.
А онда су те прославе увек трајале два дана, па су 7. и 8. новембар били државни
празници у Совјетском Савезу, двоструки празник.
И у том тренутку совјетски војници су били смештени.
У НДР су могли да излазе само у групама; није им било дозвољено да излазе појединачно, а ти
војници су били закључани у касарни до 13. новембра.
И било је још један разлог за то.
Сваке године између 300 и 400 совјетских војника дезертирало је.
Многи су желели да оду на Исток, желели су да оду кући, а неки су желели да оду на Запад.
А пошто је 3. или 4. августа 1989. совјетски војник у бекству, односно дезертер, на западној граници убио
источнонемачког граничара, било је сваког разлога да их затворе.
Јер да је граница била отворена, совјетски војници би могли да се измешају са гомилом, наоружани, и да изазову крвави покољ.
Наравно, било је још неколико других тачака такође.
Највиши совјетски представник, политички представник у НДР, био је амбасадор.
И то је такође могло да покрене распоређивање совјетских војника да заштите државну границу.
Као и 1953. године, тадашњи високи комесар у НДР, Семионов, такође је 17. јуна наредио
совјетским војницима да употребе ватрено оружје.
То није учињено у Москви, већ у Берлину.
И да би се искључио сваки ризик, јер је било познато да је врховни командант совјетских војника овде у ГДР-у
био, рецимо, тешко процењив, совјетском амбасадору је или дата таблета за спавање или ју је он сам узео.
У сваком случају, те вечери није реаговао.
И то је значило да једина особа која је могла да изда даје наредбу није била ту.
Да, а руководство, односно Хонекер и компанија?
Па, онда ноћу, када је постало познато... Још је нешто било, још је био тај састанак Централног комитета.
Седница Централног комитета, која се одржавала истовремено са Шабовским говором, била је заказана да се заврши око 18 часова.
Али тамо су људи који су очигледно били упућени од стране совјетске војне обавештајне службе или
војне обавештајне службе НДР продужили састанак.
Значи, рекао си да ни то не можеш да раздвојиш, имаш толико проблема.
И тако су дозволили да састанак траје до 20:40.
То је био управо тренутак када је Шабовски рекао да ће то ступити на снагу одмах, и људи су почели да се
сливају ка граничном прелазу, конкретно на Борнхолмер штрасе.
И то је онда објављено на телевизији, прво на источнонемачкој телевизији, затим на западнонемачкој телевизији.
И тамо су седели у Централном комитету, као да су у изолационом одељењу, такорећи.
У то време није било мобилних телефона, па нико није могао да се игра и виче: "О, шта се сада догодило?"
Не, не. И тек су око 22 сата сазнали за то.
Министарство одбране ГДР-а налазило се у Штраусбергу, а не у Берлину.
И тако су тамо одвезли, и након 20:40 стигли су у Штраусберг око 22:00, и тада је вест почела да се шири.
Али Совјети су у томе имали удела, па су одбачене идеје о могућем распоређивању првих моторизованих стрељачких дивизија.
Узбудљиво. Мајкл
А ако се сада појаве питања, али било је мирних револуционара, наравно да је било, јер су били припремљени.
Дакле, то је било од совјетске војне обавештајне службе, не од Штазија или КГБ-а, већ и од западних служби, тако да
су људи изашли на улице, протестовали, стављали свеће у прозоре и тако даље, тако да је то већ постојало.
Уосталом, касније је било потребно испричати причу о мирним револуционарима.
И не би могло да буду само три особе које стоје тамо и кажу: "Ево, ово су били три мирна
револуционара", јер то не би баш добро функционисало.
Дакле, то је морао бити масовни покрет, такође територијално, не само у Лајпцигу и Берлину, већ и у
другим градовима где су се ове демонстрације одржавале.
Узбудљиво. Дакле, да резимирамо шта смо до сада рекли, јер видимо да се исто дешава и данас, када десетине хиљада људи у
понедељак излазе на улице да демонстрирају, баш као и тада.
Сада кажете да је совјетско руководство у суштини планирало пад Берлинског зида и искористило ове демонстрације.
На крају, предложили сте да су западне обавештајне агенције такође играле активну улогу.
Дакле, да ли сам у праву ако разумем да Исток и Запад, који су званично били непријатељи, сада заједно раде по неком плану?
Мислим да јесте. Можете видети да се ова заједничка нит провлачи кроз историју од 1917, 18.
Сада постоји безброј књига које доказују да је ова сарадња постојала.
Већина тога била је у економској сфери, али је део био и у политичкој сфери, па су сигурно постојале
редовне консултације између служби савезних држава.
Фасцинантно. Значи, да ли је било мостова између Источног и Западног блока?
Рекао бих да. Па, радио сам на таквом мосту. Било је у малопродајном сектору.
ГДР је била веома заинтересована за привлачење ових америчких корпорација.
Када су ове америчке корпорације стигле 1985. године, морале су већ нешто знати, јер су дошле
истовремено и хтеле су да запосле грађане Источне Немачке.
Могли су тада да доведу своје људе, могли су да траже људе у Западном Берлину и могли су да користе стране
трговце које је организовао Међународни трговински центар.
И они су хтели ово друго.
Али их није било тамо, па је морало да се покрене потрага, јер су тим људима били потребни западни пасоши.
Дакле, морали су да прођу кроз целу ДДР-ов млин, такорећи, да би постали путнички кадар.
А онда су ми приступили и ја сам био заинтересован за посао, па сам рекао да.
А онда сам почетком 1986. године, у априлу, почео овај посао.
Али, ако се сетимо, било је још неколико мостова.
Дакле, Ангела Меркел потиче из породице министара.
А пастор, господин Каснер, имао је центар за обуку теолога у Темплину.
Теолози из Западне Европе такође су били редовни гости тамо.
И они су вероватно већ бацили око на Ангелу.
Ко зна. Али заиста звучи као да овде делује нека врста агенде.
Значи, ово није план који је смишљен тек јуче, зар не? Колико дуго ово траје?
Мислим да. Овде не морамо детаљно да се враћамо на Карла Маркса.
Пролетари свих земаља, уједините се! Ради само ако су капиталисти свих земаља уједињени, јер су пролетари зависни од капиталиста.
Али онда је 1917. године дошла Октобарска револуција, и од тада је објављено више књига, нарочито из Сједињених
Држава, које у великој детаљности описују везу између Волстрита и бољшевичке револуције, на пример Антонија Сатона.
Такође је описано како су Троцки и Лењин, један финансиран од оснивача Федералних резерви, а други од немачке
Абвера, отпутовали у Петроград да тамо изазову револуцију.
Неки зато што су видели да је земља зрела за промене, наиме амерички банкари, који су желели да, такорећи, ставе земљу под
своје крило, а Лењин зато што је био потребан да обезбеди примирје, које је касније постало
мировни уговор, и да ослободи Немачку од другог фронта.
Дакле, то значи да је закључен Брест-Литовски мирни уговор и да се Немачка повукла из
те ентенте савезника – хм, Русија се повукла.
У то време то је још увек била Руска империја; Совјетски Савез је основан тек у децембру
1922. године, али то је била прелазна фаза.
И у то време Американци су ангажовали човека који је већ познавао Лењина и склопили с њим прве споразуме: Арманд Хамер.
И до своје смрти 1990. године, уочи смрти, био је везник између америчког капитала и Политбироа.
И сви ти велики увозни пројекти Совјетског Савеза, који су обухватали фабрике, хидроелектране, али и
уговор о закупу земљишта за време Другог светског рата, закључени су под његовом окриљем, такорећи.
Ох, и узгред, Арманд Хамер је током година био милијардер.
Његов отац је био оснивач Комунистичке партије, суоснивач Комунистичке партије Сједињених Држава.
И, наравно, он је такође био добитник Ордена Лењина.
Јасна веза између ова два блока, мора се рећи.
Али сада, још једном, јер верујем да је то пресудно за оно што се данас дешава, хајде да бацимо поглед уназад.
Рекао си да је ФЕД, односно Федерална резервна банка, најважнији финансијски олигарси у
западном свету, иницијатор Октобарске револуције.
Да.
Значи, они су тамо морали имати врло јасне финансијске интересе?
Па, свакако. Интерес је био у доминирању Русијом.
Али то нисте могли да урадите директно.
Па су то покушали, била је то грађански рат у којем су такође учествовали амерички, британски и јапански борци.
Али је земља једноставно била превелика.
И управо то су тамо покушали да ураде: да успоставе режим који је зависио од њих, али који свету није био познат.
Нико не би помислио да су ти руски комунисти у почетној фази били финансирани од Запада, а касније под њиховом контролом.
То је такође разлог зашто многи људи не могу да схвате да је Совјетски Савез расформирао свој систем.
Дакле, пад Берлинског зида практично је ослабио контролу над социјалистичким земљама Европе.
Затим повлачење совјетске војске, које је трајало до 1994. године, а затим и распад саме Совјетске Уније.
А када је Горбачов ступио на дужност, он је то прекрасно описао терминима перестројка и гласност.
Перестройка значи реструктурирање, а гласност значи транспарентност. И управо то је он желео да реструктурира.
А оно што смо потом доживели било је да је то довело до настанка олигархијске касте, а Политбиро и
партија, са свим својим структурама, изненада су нестали.
И класна борба коју смо тада имали мутирала је у климатску борбу.
У реду, то нас, верујем, доводи до данашњег дана.
Да, да.
То би било моје следеће питање.
Описали сте како је кроз историју Русије или Совјетског Савеза увек постојао утицај великих финансијских олигарха.
Па, а данас?
Мајкл Волски: Па, мислим да су и даље пажљиви, али нису видљиви на тај начин.
А чиме нас бомбардују – до 1990. године то је била партија радничке класе, класна борба, пролетари свих
земаља уједините се, све те празне фразе, које су сада замењене другим празним фразама.
И то поставља питање како се то догодило.
Зашто се догодила ова промена?
И то нас враћа на изградњу зида, односно Берлинског зида.
Јер су шездесетих година прошлог века наступиле промене, али иза кулиса претходног социјалистичког система
развијале су се нова стратегија и теорија и тако даље.
Дозволите ми да то објасним овако:
Изградњу Зида су наложили Совјети 1960. године, па су морале бити предузете припреме како би се осигурало да ДДР, са својом
планираном економијом, може набавити све што јој је било потребно, укључујући грађевински материјал и радну снагу.
А онда су изградили зид.
Разлог је био што западни савезници нису хтели да прихвате совјетски предлог за промену политичког
пејзажа у Западном Берлину, Берлински ултиматум.
А онда је саграђен зид, и онда је постало јасно да је то практично довело НДР на ивицу
неуправљивости, односно економског колапса.
То није била намера, нико то није могао предвидети, али се показало да у НДР, јединој индустријализованој земљи Источног
блока, социјалистичка планована економија није функционисала.
Сигурно сте чули за Одељење за комерцијалну координацију са шефом, бившим шефом Александром Шалком-Голодковским.
Ова прича почиње 1962. године, када је Шалк-Голодковски постао први секретар окружног руководства СЕД за спољну трговину и био
је под притиском око 30 постојећих компанија за спољну трговину – другим није било дозвољено да се
баве тим послом у ГДР – да смањи извозне циљеве.
Уосталом, НДР је била индустријализована земља и куповала је сировине и полупроизводе како би их прерадила и продала
широм света, пре свега, наравно, Савезној Републици Немачкој.
Али пошто је ова планирана економија била тако крута, није било могућности да се купе мањи предмети као што су поправке, резервни
делови и додаци, па су машине остале да стоје неискоришћене.
А онда су се појавиле компаније, спољнотрговинске компаније, и рекле: да, не можемо да извозимо јер
компанија XY не може да испоручи јер нема резервних делова.
А 1962. и 1963. године Шалк је већ разговарао са својим командантом МФС-а о томе како да
се то промени, али је идеја одбачена у Москви.
1964. године ситуација се додатно погоршала, Хрушчов је тада свргнут, а 1965. године Москва је дала зелено
светло да ова структура функционише паралелно са планираном економијом као приватна спољна трговина у ГДР-у.
Затим је 1966. године донет оснивачки документ, а затим је ова област комерцијалне координације успостављена прописима.
То није објављено у Службеном гласнику; то би било контрапродуктивно.
Запад би данима плескао по бутнама и говорио да је НДР доказала да комунизам не функционише.
Али је то потом довело до тога да Запад од 1968. године па надаље, преко чешког генерала Штазија који је дезертирао, добија
информације да је на јесењој седници Варшавског пакта 1966. године објављено да ће цела социјалистичка доктрина бити промењена
и да ће Западу бити дозвољено да прерасте у социјализам.
И, занимљиво, прошле године је бивши шеф Савезног уreda за заштиту Устава управо то потврдио.
Да ли да то послушамо?
...Ја сам адвокат, мој шеф би био диктатор или самозвани диктатор и рекао би: "Господине Маазен, размислите
како можете претворити либералну демократију у тоталитарну државу која ради по мом нахођењу."
Онда бих такође размотрио које механизме би се могли користити за поткопавање читавог система.
Један од начина да се систем претвори у колективизам, у којем сви људи постају део доминантне струје и сви мисле у
истом правцу, јесте да их уплашите и поставите им виши циљ.
Морам рећи да је идеја да се клима искористи за поткопавање устава била паметна, ко год да ју је смислио.
Знам да су још шездесетих година прошлог века у КГБ-у већ постојали људи који су размишљали
о томе како да Запад прерасте у социјализам.
Тада се у КГБ-у већ расправљало о заштити животне средине. Са питањима као што су животна средина и антирасизам, итд., можете
убедити људе да кажу: "Оставимо демократију и владавину права по страни за сада, важно је
сузбијање расизма, важно је заштита животне средине."
То су били мисли које је КГБ имао шездесетих година прошлог века.
Али морам да кажем, кад смо већ покренули тему климатских промена, скидам вам капу.
Заиста је запањујуће користити питање климе као средство за поткопавање демократске уставне државе.
Да, и то нас доводи до циљева који су постављени у Совјетском Савезу 1966. године.
Први циљ је био да се Запад пусти да расте.
А други циљ је био да се заради новац од климе.
То се догодило.
Дакле, први корак је био да 1967. године саветује оснивача Клуба Рим о томе како да га успостави и
која би требало да буду његова главна области фокуса.
Он је тада отпутовао у Совјетски Савез и водио дуге разговоре.
А касније, када је основан Клуб Рима, два генерала КГБ-а су увек била пуна члана Клуба Рима до 1992. године.
Не могу да кажем шта се десило након тога, али је то документовано.
Још једна ствар је да је у близини Беча основан заједнички институт са Американцима ради распада Совјетског
Савеза, где су од 1982. године па надаље обучавани политички кадрови за период после перестројке.
То значи да постоје имена као што су Чубајс, Вечелберг, Арвен и тако даље, који су тамо обучени и затим, на крају перестројке,
учествовали у приватизацији јавне имовине, државне имовине.
И тако су они постали милијардери или олигарси о којима говоримо.
У Сједињеним Државама било је потребно 200 година да се ови олигарси појаве.
А то је било пре три до пет година, када су се ти олигарси развили.
И сви су били запањени колико су се брзо ти људи обогатили.
Богат на који начин?
Кроз приватизацију, јер су били извор и могли су да приватизују релевантна предузећа, државна предузећа.
То је био прилично компликован процес.
Књига такође детаљно описује овај процес.
И олигарси са Запада, финансијски олигарси, такође су били умешани.
И они су изабрали најквалитетније делове у индустрији сировина.
А Ходорковски је један такав пример, а Абрамович је други пример, који је добијао кредите од Запада, добијао је обавезе за
кредите још од 1988. године, а затим, када је приватизација била у току, стекао је те компаније као повереник, такорећи.
Наравно, то није било видљиво. Поверениче, да, ти си то дао некоме.
Али је стајао испред и сви су мислили да је власник.
А Роман Абрамович има 100 милиона – то је такође документовано у књизи. У САД постоји организација под називом Финкен,
нека врста контролне јединице која истражује финансијске криминалне радње, и о њој постоји обимни чланак.
Дакле, он је добио кредит од 100 милиона долара и затим уложио новац у нафтно предузеће, које је потом продао
десет или дванаест година касније за 13,5 милијарди долара.
Па, он сада живи од тих три процента, да.
То је помало екстремно. Дакле, ако добро разумем, масивна редистрибуција националног богатства?
Да, након прве револуције, када су све цркве, племићи, велики земљопоседници, трговци и
предузетници, другим речима капиталисти, били експроприсани.
Многи су убијени у том процесу, многи су побегли у Европу.
И то је била друга кампања редистрибуције, у којој су људи постали богати за веома кратко време.
Тада, почетком 1920-их, у тим бурним временима, све је практично пренето на државу и није
додељивано појединцима, односно прераспоређено.
Дакле, оно што је господин Маасен рекао о клими је трећа редистрибуција.
За сада је класна борба постала борба за климу.
А ако је некада то био неко ко је, такорећи, био капиталиста, данас је то непријатељ порицатеља
климе, климатских грешника, климатских загађивача.
И тако је цела ова идеологија сада достигла ниво на којем имамо порезе на CO2 – цела тема органских производа
такође је део тога, што значи да је све што је органско скупље – али и ограничења мобилности.
Сада можемо да видимо да се групација VW смањује, односно да се скупља.
И на крају, то значи да, пошто више не желимо приватни превоз због климатских разлога, погледајте
градове од 15 минута, тамо можете све да урадите бициклом.
А ако желите да напустите 15-минутни град, сада вам у Кини треба дозвола.
У супротном, нећеш проћи кроз баријеру.
И тако су снаге које су ово организовале поново дошле до новца.
Новacт се зарађује празном причом.
И сада се обраћам господину Маазену.
Узбудљиво. Дакле, да резимирамо, заправо можемо цитирати нашег финог иницијатора ВЕФ-а?
Да.
Клаус Шваб.
Мајкл Волски Да, то је такође занимљиво.
Светски економски форум (WEF) је 1972. године основао он, и он је и данас тамо, фосил.
Нећеш ништа поседовати и бићеш срећан; то је циљ.
И то нас враћа на социјалистичко друштво.
Дакле, сада се говори о овим порезима на CO2, новим системима за грејање – 40% људи у Немачкој поседује своје домове, и
не знам колико ће их моћи да приушти нови систем за грејање.
А онда ће познате компаније "Блек Рокс" и сличне вероватно стајати тамо и рећи: "У реду, онда ћемо га
купити из стечајне масе, са аукције принудне продаје."
Да, веома, веома просветљујуће, рекао бих, колико смо већ далеко стигли у овом тренутном трећем процесу.
Да.
КлаТВ интервјуисер Заиста се сада мора питати колико је социјализма заправо умрло 1989. године.
Али, да резимирамо, може бити веома тешко замислити да овде делују скривене силе које очигледно раде против добробити људи.
И до сада, тако ђаволски паметно, могло би се готово рећи, заправо тако свеобухватно.
Да, вероватно је да све контролише вештачка интелигенција.
Да, на крају овог веома занимљивог интервјуа, желео бих да питам шта се још може учинити сада?
Па, можете се стабилизовати тако што ћете прикупити свеобухватне информације, односно не само црпети свој интелектуални унос
из дневних вести, МоМа и Нетфликса, већ и користећи алтернативне медије или црпећи инспирацију из извора као што је овај.
У овој књизи имам скоро 100 линкова ка веб-сајтовима где можете пронаћи линкове о широком спектру
тема, прикупити нове идеје и затим истраживати даље.
Али то значи да треба да будете активни и да не седите увече испред телевизора са кесом чипса.
Да, мислим да ћемо то усвојити: постати активни. Хвала вам пуно на интервјуу.
Хвала и теби.
И онда ћемо се поново видети.
Да, хвала вам.