FDP je v nemškem Bundestagu nedavno predložila predlog za razširitev opredelitve smrti kot predpogoja za darovanje organov.
V prihodnosti bo srčno-žilni zastoj tudi podlaga za odvzem organov.
Do zdaj je bilo treba dokazati nepopravljivo izgubo možganskih funkcij, tj. možgansko smrt.
V drugih državah, kot so Švica, Združeno kraljestvo in ZDA, je darovanje organov po srčnem zastoju že dovoljeno.
Osebe z zastojem srca lahko v določenih primerih oživljamo.
Če srce ne bije, možgani niso oskrbovani s kisikom in po približno treh do petih minutah možganske celice začnejo odmirati.
Na neki točki naj bi zaradi tega nastopila možganska smrt.
Vendar pa možganska smrt ni znanstveno dejstvo, kot je Kla.TV že pokazala v različnih dokumentarnih filmih.
Nehronatolog in klinični profesor pediatrije Dr. Paul Byrne v naslednjem kratkem intervjuju pravi:
"Harvardski odbor je izumil možgansko smrt."
Sklicuje se na koncept možganske smrti, ki ga je 5. avgusta 1968 oblikoval ad hoc odbor na univerzi Harvard.
Dr. Paul Byrne je bil leta 1975 zdravnik na Medicinski univerzi v Ohiu, ZDA.
Zdravil je otroka, ki ni dihal sam.
EEG za merjenje električne aktivnosti možganov tudi dva dni pozneje ni pokazal nobene možganske aktivnosti.
Dr. Byrne je bil nato pozvan, naj dečka izpusti za odvzem organov. Vendar je nadaljeval zdravljenje in deček je preživel.
Zaradi tega odločilnega dogodka se je Dr. Byrne začel intenzivno posvečati tej temi.
Če torej lahko tudi ljudje z možgansko smrtjo ponovno zaživijo, kako je potemtakem dopustno opraviti presaditev
organa po srčnem zastoju in petminutnem čakanju, ki mu sledi?
Ali to ne povečuje tveganja za prezgodnjo prekinitev življenja zaradi prezgodnje odstranitve organov?
V tem intervjuju z Dr. Byrnom si lahko preberete, kaj je še povedal o presaditvi organov:
"Harvardski odbor. Ta odbor je izumil možgansko smrt.
Odbor ni izvedel nobenih študij na psih, mačkah ali podganah.
O ljudeh niso zbirali nobenih podatkov. Preprosto so si izmislili možgansko smrt. Niso imeli podatkov o bolnikih.
Niso imeli znanstvenih izhodiščnih študij. In vem, da je res grozno, ko to veš.
Boljše ne bo. Če ne drugega, je potem še slabše.
Veliko ljudi meni, da je možganska smrt sinonim za umirjene možganske valove.
Ni jim treba opraviti niti testa možganskih valov. Tega še nikoli niso opravili.
Pregledali so devet bolnikov in pri dveh so bili možganski valovi še vedno aktivni.
Nato so prišli do zaključka, da ni več treba preučevati možganskih valov.
Zato ni več treba iskati možganskih valov."
"Ko torej presadijo ljudi, rečejo, da so možgani mrtvi...
"Vsi so živi."
"Vsi so živi in bi si lahko popolnoma opomogli."
"Vsi so še živi."
"Torej se organom, ki so na nek način pri zavesti, vendar ne morejo komunicirati, odvzamejo organi?"
"Eno je, če ni zavesti, potem govorimo o nezavesti.
Toda nezavedno ne pomeni, da ni zavesti.
Pomeni le, da ne moremo prepoznati zavesti. V tem je razlika."
"Torej je to precej subjektivno, kajne?"
"Prav. Ali oseba kaže zavest ali ne, ne pove ničesar o tem, ali je živa ali mrtva."
"Prav."
"Bolečina je ena od stvari, ki je resnična in na katero moramo biti pozorni.
Bolečina telesu pokaže, da je nekaj narobe, in mu omogoči, da se pozdravi.
Če oseba ne more pokazati bolečine, to še ne pomeni, da je ne boli.
Zelo dober primer tega je, da pri odstranjevanju organov dajejo paralizirajoča
zdravila, tako da se ne premikajo več in ne vrtijo."
"Kako grozno."
"Tudi če se ne premikajo ali zvijajo, se jim, ko jih razrežete, povišata srčni utrip in krvni tlak, saj je to odziv na bolečino.
Vendar ne morejo več pokazati, da jih boli."
"Ker so paralizirani, medicinsko paralizirani, zato se ne morejo več odzivati, kajne?"
"Da."
"To je grozno."
"Če ste pozorni nanj, postane zelo slabo.
Vsekakor je bila možganska smrt izumljena predvsem zato, da bi pridobili organe.
Pa tudi zato, da ne bi zapravljali denarja za zdravljenje ljudi, ki ne bodo nikoli dobili službe, ki bodo le živeli in ne umrli.
Vidite torej, kaj je možganska smrt: to je predvsem način za pridobitev organov.
In možganska smrt deluje tako, da se vključijo duhovniki in kaplani.
V primeru presaditve organov obstaja pooblaščeni vlagatelj.
In ta imenovani prosilec je običajno zelo prijetna oseba, ki se dobro oblači in prijateljuje s sorodniki.
"Želite skodelico kave? Vem, da je to za vas grozno.
Storili bomo vse, kar je v naši moči, da vam pomagamo."
Vse to je del indoktrinacije in je namenjeno pridobivanju organov.
Vidiš, iz trupla ne moreš dobiti organov. Vsak organ, ki je presajen, je zdrav organ.
Zdrave organe je mogoče pridobiti le od živih ljudi.
Organov za presaditev ne morete dobiti iz trupla."
"Torej je bolje, da tega nimaš v svojih dokumentih?"
"Tega, kar vam govorim, ne morete vedeti.
Ker če to veste, boste razburjeni.
Vsi trije se zdaj razburjate zaradi tega, kar je vaša pravica.
Ker čigave organe želijo? Želijo organe ... zagotovo otrok, zlasti pa 16- do 30-letnikov.
Na kocki so njihova življenja. Če so nezavestni in priključeni na respirator, želijo njihove organe.
In naredijo vse, da bi prišli do organov. Ko so organi enkrat odstranjeni, jih ni več mogoče oživljati.
Zato sorodnikom rečejo: "Vaša hčerka Sally bi rada naredila nekaj dobrega ... to je eden od načinov, kako iz
te tragedije narediti nekaj dobrega." Ali: "Vaš sin ..."
Včasih so organe pridobivali od ljudi, ki so utrpeli nesrečo ali strelne rane, zdaj pa jih veliko več pridobijo
od ljudi s prevelikim odmerkom drog kot od ljudi, ki so utrpeli nesrečo ali strelne rane, skupaj.
V Ohiu zaradi prevelikega odmerka vsak dan umre osem ljudi.
Tako dobijo svoje organe in to želijo. In kaj naredijo?
Policistom dajo zdravilo za nujne primere Narcan, ki preprečuje delovanje droge.
Zaradi tega so ljudje s prevelikim odmerkom na urgenci.
Vendar jim to ne reši življenja, temveč jih le pripelje na urgenco. Tako dobijo svoje organe."
"To je tako diabolično odvratno."
"Da, res je. Zelo slabo."