Dārgie skatītāji, vai esat pamanījuši, cik masveidīgi plašsaziņas līdzekļos tiek propagandēta transseksualitātes tēma?
Īpaši svarīgi ir uzsvērt, ka ar to ikdienā saskaras pat paši mazākie bērni - gan mājās, piedaloties it kā bērnu programmās,
gan skolā, kur jau sākumskolā viņiem tiek uzspiesta "izglītība" par dažādām seksuālām praksēm vai pat dzimumu identitāti.
Kla.TV jau vairākkārt par to ir ziņojis.
Jau īss ieskats "bērnu" programmās liecina par plašo indoktrinācijas spektru attiecībā uz transseksuāliem cilvēkiem.
ARD un ZDF KiKA jaunajā seriālā "Es esmu Hanna" stāsta par pusaudzi, kas identificējas kā transseksuālis.
Tas ir par transseksuālu meiteni zēna ķermenī, kurai tuvojas pubertāte.
Seriāls ir radies Austrālijā, un to slavē plašsaziņas līdzekļi un transseksuāļu aktīvisti.
Hannu spēlē transseksuālā aktīviste Evija Makdonalda no Austrālijas.
Zēns, kurš deviņu gadu vecumā kļuva par meiteni.
Pašlaik 16 gadus vecā pusaudze ir guvusi plašu atzinību par Hannas lomu un tiek uzskatīta
par bērnu un pusaudžu jaunpienācēju zvaigzni.
"ZDFtivi" bērnu raidījums "stark!" iepazīstina ar 13 gadus veco Leo, kurš piedzima kā
meitene un tagad stāsta par savu dzīvi kā zēns.
Izšķirošais faktors "viņam" bija tas, ka "viņš" negribēja darīt "tipiskas meitenīgas lietas", piemēram, valkāt kleitas utt.
"Viņam" kļuva nomākts. Tad "viņš" sociālajos medijos uzzināja par kādu transseksuālu vīrieti,
kuram bija tāda pati pieredze un kurš atklāja sevi.
Viņam ātri vien iedeva pubertātes blokatorus, lai novērstu bērna dabisko pubertāti.
ZDF raidījumā "PUR+" piedalās arī Niks, kurš piedzima kā meitene un kuram arī nepatika mazas kleitiņas.
Pirmspubertātes vecumā viņai attīstījās depresija un psiholoģiskas problēmas.
Un, kā jau varēja gaidīt, arī viņa savu "glābiņu" atrada transseksuāļu programmā internetā.
Tūlīt pēc ātrās "iznākšanas" sekoja pubertātes bloķētāji.
Televīzijā un sociālajos plašsaziņas līdzekļos ir gandrīz neskaitāmas šādas skaidras indoktrinācijas programmas.
Kopumā tieši sociālie mediji rada bērniem un jauniešiem izkropļotu priekšstatu par pasauli, it kā būtu neticami
daudz cilvēku, kas identificējas kā LGBTQ. Tas tā nav!
Tādās lietotnēs kā TikTok, Discord, Instagram, Tumblr un YouTube tiek izmantots nesamērīgi daudz
mērķtiecīga satura kā slēptas alternatīvo identitāšu reklāmas.
Ir acīmredzams, ka jaunieši izmanto sociālos medijus, lai izpētītu savu identitāti.
Un, tā kā vecāki saviem bērniem nodrošina brīvu piekļuvi sociālajiem medijiem, viņi vairs
nespēj sekot līdzi tam, kas runā ar viņu bērniem.
Visos "ziņojumos" ir redzams, ka šie bērni bija nonākuši personīgā krīzē, ko parasti pavadīja depresija.
Visi viņi, kuri uzskatīja, ka viņiem ir jāmaina dzimums, paši neapzinājās, ka ir dzimuši nepareizā ķermenī.
Tomēr internetā tie tika pārpludināti bez neviena kritiska ziņojuma, kas liecinātu par pretējo.
Nevienā ziņojumā, ne bērnu programmās, ne internetā, nav norādīts uz pubertāti bloķējošo līdzekļu nopietnajiem
draudiem vai aplūkots bērnu depresijas dziļākais iemesls.
Bet pāreja tiek pasniegta kā bērnu spēle, it kā tā būtu vismazāk problemātiskā lieta pasaulē, par
ko cilvēks pat saņem lielu sabiedrības atzinību.
Neviens no šiem bērniem nesaņem reālu palīdzību, tā vietā viņi tiek izmantoti ideoloģijas mērķiem.
Šāda apmānoto bērnu un jauniešu ekspluatācija ir spilgti un satraucoši dokumentēta laikraksta "Epoch Times" doku-drāmā:
"Dzimuma transformācija - neizteiktā realitāte" ir balstīta uz vairāku transseksuālu jauniešu
pieredzi un ekspertu intervijās gūtajām atziņām.
No pirmā acu uzmetiena doku-drāma stāsta par traģisko stāstu par Džailiju no Kalifornijas, vienu no Abigailas meitām:
Pirms dažiem gadiem termins "transseksuālis" ģimenei vēl bija svešs.
Tomēr šodien viņa saskaras ar sarežģīto un bieži vien neizteikto realitāti šajā jautājumā.
Džeilija, kuru ģimene savulaik dēvēja par "meitenīgāko meiteni", uzauga Kalifornijā un izbaudīja meitas un māsas dzīvi.
Taču, sākoties jaunajam mācību gadam, viņas dzīve mainījās.
Skolā tika aplūkots jautājums par dzimuma identitāti.
13 gadu vecumā Džeilija sāka ciest no depresijas.
Skolas terapeits mudināja viņu iedziļināties savā identitātē.
Tika uzdots jautājums, vai viņa nebūtu laimīgāka, ja dzīvotu kā zēns.
Džailijas mammai Abigeilai nezinot, viņa tika ieskaitīta LGBTQ grupā skolā.
Skolas psihologi nepārprotami uzdeva bērniem nestāstīt vecākiem vai skolotājiem par šīs grupas
pastāvēšanu, lai nodrošinātu "aizsargātu vidi".
Šajās tikšanās reizēs transseksuāli cilvēki regulāri tika aicināti runāt ar skolēniem
par savu pieredzi saistībā ar transformāciju.
Psiholoģe, kura pati piedalījās šādās sanāksmēs, skaidroja, ka sesijās bieži radās sajūta, ka pastāv "mēs pret
viņiem", jo īpaši attiecībā uz ģimeni un draugiem, kuri it kā nesaprot, ko cietušie pārdzīvo.
LGBTQ grupā skolēni kļuva arvien izolētāki un lielākoties turējās pie sevis.
Arvien biežāk tiek izmantotas tādas lietotnes kā Snapchat, kas ļauj parādīt savu seju kā pretējā dzimuma pārstāvi.
Aizvien biežāk izskanēja sarunas par to, cik viegli mūsdienās ir mainīt dzimumu.
Arī saturs, kas tika rādīts skolēniem viņu mobilajos tālruņos, kļuva arvien
seksualizētāks, kā filmā skaidroja viens no cietušajiem.
Daudziem tas izraisīja tā sauktos ķermeņa dismorfiskos traucējumus (BDD) .
Neilgi pēc tam Džeisone nolēma, ka vairs nevēlas dzīvot kā meitene, un pieprasīja, lai viņu turpmāk sauc par Džeisonu.
Māte Abigaila saprata, ka viņai gandrīz nav nekādas piekļuves savai meitai.
Pat pēc konsultēšanās ar skolas psihologu viņai tika ieteikts turēties klusumā.
Psihologs deva Abigeilai iespēju izvēlēties:
"Ko tu vēlies - mirušu meitu vai dzīvu dēlu?"
Tad Džeilija sāka lietot vīriešu hormonus.
Beigu beigās viņa aizbēga no mājām un atrada patvērumu LGBTQ grupā.
Abigaila izmisīgi centās atrast meitu, izplatīja skrejlapas un brīdināja policiju, taču bez rezultātiem.
Arī Džeilijs skolā neparādījās.
Pēc kāda laika Abigeila tika apsūdzēta meitas ļaunprātīgā izmantošanā, un viņai nācās stāties tiesas priekšā.
Skolas psihologs bija tas, kurš ieteica jauniešu labklājības dienestam izņemt Džeiliju no ģimenes.
Pēc tiesas sēdēm Abigaila beidzot saņēma vēstuli no Kalifornijas pilsētas, kurā viņu informēja, ka Džeilijai tiks veikta
dzimuma maiņas operācija un ka pilsēta segs visas izmaksas.
Vēstuli parakstīja atbildīgais tiesnesis.
Abigeilai tika atņemta aizgādība pār meitu.
Pēc operācijām un hormonu terapijas Džeilija cieta neiedomājami stipras sāpes, depresiju un domas par pašnāvību.
Pēdējais telefona zvans mammai atspoguļoja viņas nepanesamās ciešanas, ko viņai sagādāja hormonu terapijas izraisītās fiziskās
sāpes, taču viņa joprojām neteica Abigeilai, kur atrodas.
Kādu dienu Abigeila saņēma zvanu no policijas:
Džeilija bija laupījusi sev dzīvību, lēkdama vilcienam priekšā.
Abigeila bija dziļi satriekta, ka viņai tika atņemtas tiesības rūpēties par cietušo meitu.
Viņas pārāk ātri tika šķirtas, un māte, kas patiešām mīlēja savu bērnu, nesaņēma iespēju palīdzēt meitai.
Pēc Džeilijas traģiskās pašnāvības Abigaila joprojām aktīvi darbojas ielās, organizējot
demonstrācijas un veicinot izpratni par dzimuma maiņu.
Viņu apvaino un apklusina pretdemonstrācijas.
Dažādi eksperti un psihologi, kas tika intervēti doku-drāmā, stāsta, ka dzimumu transformācijas
jautājumā viņi var darboties tikai ļoti šaurās robežās.
Tiklīdz viņi uzdod jautājumus vai mēģina noskaidrot, kāpēc pacients domā, ka dzīvo
nepareizā ķermenī, psihologa licenci var anulēt.
Viss valsts aparāts ir veidots tā, lai veicinātu un kurinātu transformācijas ideoloģiju.
Ārste Katrīna Velča (Dr. Katherine Welch) aicina cilvēkus sekot līdzi naudas pēdām.
Mērķis ir pārvērst cilvēkus par mūža pacientiem. Citiem vārdiem sakot, gūt peļņu no cilvēka dzīves pēc iespējas ilgāk.
Daudzas no lielajām veselības aprūpes organizācijām apspiež psihologu un ārstu viedokļus un pat draud ar tūlītēju atlaišanu
no darba, tiklīdz viņu izteikumi varētu apdraudēt organizāciju.
Diemžēl Džeilijas un jo īpaši viņas ģimenes traģiskais stāsts nav atsevišķs gadījums:
2021. gadā Kanādā tika izdots orderis kāda tēva arestam, jo viņš savas 14 gadus vecās meitas dzimuma maiņu raksturoja kā valsts
atbalstītu vardarbību pret bērniem un bērnu sterilizāciju.
Tiesa noteica, ka tēvs nedrīkst traucēt meitai veikt hormonu terapiju un viņam jāizrāda sapratne par viņas dzimuma disforiju .
Mēģinājums sabotēt bērna vēlmes ar publiskiem paziņojumiem ir vardarbības veids ģimenē.
Tas, ka tēvs uzskatīja, ka viņa tēvišķais pienākums ir pasargāt meitu no šīs neatgriezeniskās iejaukšanās, šeit nav būtisks.
Šveicē 2023. gadā vecākiem likumīgi tika atņemtas vecāku tiesības, jo viņi vēlējās pasargāt savu meitu no transseksuāļu slazda:
Koronavīrusa fāzes laikā bērns pārsvarā ceļoja viens un tiešsaistē, kā rezultātā viņam radās
psiholoģiskas grūtības un viņš sāka identificēties kā zēns.
Pēc tam vecāki devās uz valsts slimnīcu.
Tika ieteikts lietot pubertātes blokatorus.
Vecāki atteicās un izvēlējās psihoterapiju.
Meitenes skola to neitralizēja.
Viņa atcēla vecāku lēmumu un sāka "sociālo pāreju" - jauni vietniekvārdi, jauns vārds.
Uz vecāku sūdzību atbildēja jauniešu labklājības birojs un transseksuāļu organizācija "Le Refuge".
Viņi apsūdzēja vecākus "ļaunprātīgā izmantošanā".
Amerikas Savienotajās Valstīs, Montānas štatā, 2023. gadā vecākiem tika atņemta aizgādība pār
meitu, jo viņi atteicās no meitas ārstēšanas.
Pēc tam, kad viņas meita tika ievietota klīnikā, jo draudēja pašnāvības mēģinājums, viņa
teica, ka tagad viņa identificējas kā zēns.
Vecāki atteicās tam piekrist, jo viņi ir pārliecināti, ka vēlme pāriet uz citu ģimeni izriet
no nediagnosticētas garīgās veselības problēmas.
"Es mīlu savu meitu bez nosacījumiem un nevēlos, lai viņa pieņemtu jebkādus lēmumus, kamēr nav nobriedusi un guvusi dzīves pieredzi,
lai saprastu savas rīcības sekas," skaidroja viņas tēvs.
Meita tika ievietota Vaiomingas štatā, kur nepilngadīgajiem ir atļauts veikt dzimumķirurģiskas operācijas.
Tagad viņa dzīvo grupā, kurā ir tikai zēni, un vēlāk tiks nodota bioloģiskajai mātei, ar
kuru viņai jau gadiem ilgi nav bijuši kontakti.
Pat ja viņa tiek reintegrēta savā izcelsmes ģimenē, ģimene ir neatgriezeniski sagrauta.
Secinājums: Tas ir apkaunojoši, ka cilvēki tagad zaudē savus bērnus nevis tāpēc, ka viņi ļaunprātīgi izturas pret bērniem, bet
tāpēc, ka no sirds un ar visdziļāko pārliecību vēlas viņus pasargāt no šādas ļaunprātīgas
izturēšanās pret viņu dvēselēm, prātiem un miesām.
Vecāki, kuri vislabāk varētu dot bērnam pašapziņu un drosmi, garantēt viņam mīlestību, lai bērnam nebūtu jābūt
pretējā dzimuma, ir pirmie, kurus tā sauktie psihologi, skolas un iestādes nomelno un šķir no saviem bērniem.
Tas, kas šķiet kā bērnu un jauniešu seriāls, kurā tiek risinātas skolas un sadzīves problēmas, starp rindiņām
ir bīstams transaktīvisms, kam nav vietas bērnudārzā.
Kā mēs kā sabiedrība tik ātri pārgājām no "esi pats par sevi" uz "ķirurģiski pārveido
savu ķermeni un izmaini visu savu identitāti"?
Mediju veidotāji, grupas un lobētāji, kā arī viņu tā sauktie skolu psihologi, kas pakļauj neaizsargātus jauniešus un
bērnus šādai smadzeņu skalošanai, ir jāsauc pie atbildības.
Ne vecāki, kuri vēlas pasargāt savus bērnus no tuvredzīgiem lēmumiem, kas izmainīs visu viņu dzīvi,
atņems viņiem iespēju izveidot ģimeni un daudz ko citu.
Šīs grupas ir izsludinājušas karu visai paaudzei, un šī paaudze tiks neatgriezeniski pazaudēta, ja mēs
apņēmīgi neiebildīsimies pret visu šo genderisma trakumu!
Skatītāja dēls pirmajā dienā dodas uz bērnudārzu, un izskatās, cik viņš ir sagatavots.
Labi, Buggy, cik dzimumu ir?
Divi.
Un jūs esat?
Zēns.
Vai tu vari būt meitene?
Nē.
Vai meitenes var būt zēni?
Nē.
Labi.
Un ko jūs sakāt, kad kāds sāk runāt par to, ka ir transseksuāls vai gejs?
Tā nav piemērota saruna.
Nu, ko mēs sakām?
Narkotikas ir zaudētāji.
Un komunisms nedarbojas.
Labi padarīts, mazulis.