Kjære seere, har dere lagt merke til hvor massivt temaet transseksualitet blir formidlet i media?
Det er spesielt viktig å understreke at selv de yngste barna våre konfronteres med dette daglig, enten det er hjemme i såkalte
barneprogrammer eller på skolen, der de allerede i barneskolen blir påtvunget "opplæring" i ulike
seksuelle praksiser eller til og med kjønnsidentiteter.
Kla.TV har allerede rapportert om dette flere ganger.
Allerede en kort gjennomgang av "barneprogrammene" viser hvor omfattende indoktrineringen av transpersoner er.
På ARD og ZDFs KiKA vises en ny serie kalt "I am Hannah", som forteller historien om
en tenåring som identifiserer seg som trans.
Den handler om en transjente i en guttekropp som er i ferd med å komme i puberteten.
Serien kommer fra Australia og er hyllet av medier og transaktivister.
Hannah spilles av transaktivisten Evie Macdonald fra Australia.
En gutt som kom ut som jente da han var ni år gammel.
Den nå 16 år gamle tenåringen har høstet stor anerkjennelse for sin rolle som Hannah og
regnes som en nykommerstjerne for barn og ungdom.
Barneprogrammet "stark!" fra "ZDFtivi" introduserer 13 år gamle Leo, som ble født som
jente og nå forteller om livet sitt som gutt.
Det avgjørende for "ham" var at "han" ikke ønsket å gjøre "typiske jenteting", som å gå med kjoler osv.
"Han" ble deprimert. Så hørte "han" på sosiale medier om en transmann som hadde hatt samme opplevelse og kom ut.
Han fikk raskt pubertetsblokkere for å hindre barnet i å gå gjennom den naturlige puberteten.
ZDFs "PUR+" har også med Nick, som ble født som jente og heller ikke likte små kjoler.
I førpuberteten utviklet hun depresjon og psykiske problemer.
Og som man kunne forvente, fant hun også sin "frelse" i et transprogram på Internett.
Den raske "outingen" ble umiddelbart etterfulgt av pubertetsblokkere.
Det finnes nesten utallige tydelige indoktrineringsprogrammer av denne typen på TV og i sosiale medier.
Generelt er det sosiale medier som gir barn og unge et forvrengt bilde av verden, som om det finnes utrolig mange mennesker
som identifiserer seg som LHBTQ. Dette er ikke tilfelle!
Apper som TikTok, Discord, Instagram, Tumblr og YouTube kjører en uforholdsmessig stor mengde målrettet
innhold som skjult reklame for alternative identiteter.
Det er åpenbart at unge mennesker bruker sosiale medier til å utforske sin egen identitet.
Og fordi foreldre gir barna fri tilgang til sosiale medier, mister de oversikten over hvem som snakker med barna deres.
I alle "rapportene" er det påfallende at disse barna befant seg i en personlig krise, som regel ledsaget av depresjon.
Alle disse - som trodde de måtte skifte kjønn - innså ikke selv at de var født i feil kropp.
På Internett ble de imidlertid oversvømt uten en eneste kritisk rapport om det motsatte.
Ikke en eneste reportasje, verken i barneprogrammene eller på Internett, peker på de alvorlige farene ved pubertetsblokkere
eller tar opp den dypere årsaken til barnas depresjon.
Men overgangen fremstilles som en barnelek, som om det var den minst problematiske tingen i verden,
som man til og med får stor sosial anerkjennelse for.
Ingen av disse barna får noen reell hjelp, i stedet blir de utnyttet for å nå en ideologis mål.
Denne utnyttelsen av lurte barn og unge er levende og urovekkende dokumentert i et doku-drama av Epoch Times:
"Kjønnsskifte - den uuttalte virkeligheten" er basert på erfaringer fra flere unge
transpersoner og innsikt fra intervjuer med eksperter.
På overflaten forteller dokudramaet den tragiske historien om Jailey fra California, en av Abigails døtre:
For noen år siden var begrepet "transkjønnet" fortsatt fremmed for familien.
I dag konfronteres hun imidlertid med de komplekse og ofte uuttalte realitetene i denne saken.
Jailey, som familien en gang beskrev som "den mest jentete jenta", vokste opp skjermet i
California og nøt livet som datter og søster.
Men livet hennes endret seg ved starten av et nytt skoleår.
Temaet kjønnsidentitet ble behandlet på skolen.
Da Jailey var 13 år gammel, begynte hun å lide av depresjon.
Skoleterapeuten oppfordret henne til å se nærmere på sin egen identitet.
Spørsmålet ble reist om hun kanskje ville vært lykkeligere hvis hun levde som gutt.
Uten at Jaileys mor Abigail visste om det, ble hun sendt til en LHBTQ-gruppe på skolen.
Skolepsykologene ga barna eksplisitt beskjed om ikke å fortelle foreldrene eller lærerne om denne
gruppens eksistens, for å sikre et "beskyttet miljø".
På disse møtene ble transpersoner jevnlig invitert til å snakke med studentene om sine erfaringer med transformasjonen.
En psykolog som selv var med på slike møter, forklarte at møtene ofte formidlet en følelse av at det var "oss mot
dem" - særlig overfor familie og venner, som angivelig ikke forsto hva de berørte gjennomgikk.
I LHBTQ-gruppen ble studentene stadig mer isolerte og holdt seg stort sett for seg selv.
Bruken av apper som Snapchat, som gjør det mulig å fremstille sitt eget ansikt som det
motsatte kjønnets, har blitt stadig mer vanlig.
Samtaler om hvor enkelt det er å skifte kjønn i dag, ble mer utbredt.
Innholdet som ble vist til elevene på mobiltelefonene deres, ble også i økende grad
seksualisert, som en av de berørte forklarte i filmen.
For mange førte dette til en såkalt body dysmorphic disorder (BDD) .
Kort tid etter bestemte Jailey seg for at hun ikke lenger ville leve som jente, og forlangte å bli kalt "Jason" fra da av.
Moren Abigail innså at hun nesten ikke hadde tilgang til datteren sin.
Selv etter å ha rådført seg med skolepsykologen fikk hun beskjed om å holde lav profil.
Psykologen ga Abigail et valg:
"Hva foretrekker du - en død datter eller en levende sønn?"
Jailey begynte da å ta mannlige hormoner.
Til slutt rømte hun hjemmefra og fant husly hos en LHBTQ-gruppe.
Abigail forsøkte desperat å finne datteren, delte ut løpesedler og varslet politiet - men til ingen nytte.
Jailey dukket heller ikke opp på skolen.
Etter en tid ble Abigail anklaget for å ha mishandlet datteren sin og måtte for retten.
Det var skolepsykologen som anbefalte barnevernet å ta Jailey ut av familien.
Etter rettsforhandlingene fikk Abigail til slutt et brev fra en by i California som informerte henne om at
Jailey skulle gjennomgå en kjønnsskifteoperasjon, og at byen ville dekke hele kostnaden.
Brevet var undertegnet av den ansvarlige dommeren.
Abigail ble fratatt omsorgen for datteren sin.
Etter operasjonene og hormonbehandlingene led Jailey av ufattelig sterke smerter, depresjon og selvmordstanker.
En siste telefonsamtale med moren gjenspeiler hennes uutholdelige lidelse av de fysiske smertene fra hormonbehandlingen,
men hun forteller likevel ikke Abigail hvor hun er.
En dag fikk Abigail en telefon fra politiet:
Jailey hadde tatt sitt eget liv ved å hoppe foran et tog.
Abigail var dypt sjokkert over at retten til å ta seg av sin lidende datter var blitt tatt fra henne.
De ble revet fra hverandre for raskt, uten at moren, som virkelig elsket barnet sitt, fikk en sjanse til å hjelpe datteren sin.
Etter Jaileys tragiske selvmord er Abigail fortsatt aktiv i gatene i dag, hvor hun organiserer
demonstrasjoner og skaper oppmerksomhet rundt kjønnsskifte.
Hun blir fornærmet og brakt til taushet av motdemonstrasjoner.
Ulike eksperter og psykologer som intervjues i dokudramaet, forteller at de bare kan handle innenfor
svært snevre rammer når det gjelder kjønnsskifte.
Så snart de stiller spørsmål eller forsøker å finne ut hvorfor en pasient tror at han eller hun lever i
feil kropp, kan psykologens autorisasjon bli inndratt.
Hele statsapparatet er utformet for å fremme og gi næring til transformasjonsideologien.
Legen Katherine Welch oppfordrer folk til å følge pengesporet.
Målet er å gjøre mennesker til livslange pasienter. Med andre ord å tjene penger på en persons liv så lenge som mulig.
Mange av de store helseorganisasjonene undertrykker psykologers og legers meninger og truer dem til og med
med umiddelbar avskjedigelse så snart uttalelsene deres kan sette organisasjonen i fare.
Dessverre er ikke Jaileys tragiske historie - og særlig ikke familiens - et enkeltstående tilfelle:
I 2021 ble det utstedt en arrestordre på en far i Canada fordi han beskrev kjønnsskifte av sin 14 år gamle datter
som statsstøttet barnemishandling og sterilisering av barn.
Retten bestemte at faren ikke skulle stå i veien for datterens hormonbehandling, og at han
skulle utvikle forståelse for hennes kjønnsdysfori .
Forsøket på å sabotere barnets ønsker gjennom offentlige uttalelser er en form for familievold.
Det faktum at faren følte det som sitt faderlige ansvar å beskytte datteren mot dette
irreversible inngrepet, er ikke relevant her.
I Sveits ble foreldre i 2023 fratatt foreldreretten fordi de ønsket å beskytte datteren sin mot transkjønnsfellen:
I koronafasen reiste barnet for det meste alene og på nettet, noe som førte til at det utviklet
psykiske vansker og begynte å identifisere seg som en gutt.
Foreldrene dro deretter til et statlig sykehus.
Der ble det anbefalt å gi pubertetsblokkerende midler.
Foreldrene nektet og valgte å gå i psykoterapi.
Jentas skole motvirket dette.
Hun tilsidesatte foreldrenes beslutning og begynte en "sosial overgang" - nytt pronomen, nytt navn.
Foreldrenes klage ble besvart med involvering av sosialkontoret og transseksuelle organisasjonen "Le Refuge".
De beskyldte foreldrene for "overgrep".
I USA, i delstaten Montana, ble foreldre fratatt omsorgen for datteren sin i 2023 fordi de nektet å gi datteren behandling.
Etter at datteren ble innlagt på en klinikk på grunn av et truende selvmordsforsøk, sa
hun at hun nå identifiserte seg som en gutt.
Foreldrene nekter å gå med på dette fordi de er overbevist om at ønsket om overgang
skyldes et udiagnostisert psykisk helseproblem.
"Jeg elsker datteren min betingelsesløst og vil bare ikke at hun skal ta noen avgjørelser før hun har
modenhet og livserfaring nok til å forstå konsekvensene av sine handlinger", forklarer faren.
Datteren ble plassert i delstaten Wyoming, der kjønnsspesifikke kirurgiske inngrep på mindreårige er tillatt.
Hun bor nå i en guttegruppe og vil senere bli overlevert til sin biologiske mor, som hun ikke har hatt kontakt med på flere år.
Selv om hun blir reintegrert i sin opprinnelige familie, er familien ugjenkallelig ødelagt.
Konklusjon: Det er skandaløst at mennesker nå mister barna sine, ikke på grunn av barnemishandling, men fordi de
helhjertet og med den dypeste overbevisning ønsker å beskytte dem mot nettopp slike overgrep mot sjel, sinn og kropp.
Foreldre som ville være i den beste posisjonen til å gi barnet sitt selvtillit og mot, til å garantere dem kjærlighet uten at
barnet først må være av det motsatte kjønn, er de aller første til å bli skjelt ut og skilt fra barna
sine av såkalte psykologer, skoler og institusjoner.
Det som fremstår som barne- og ungdomsserier der skole- og hverdagsproblemer tas opp, er mellom linjene
farlig transaktivisme som ikke hører hjemme i barnehagen.
Hvordan gikk vi som samfunn så raskt fra "vær deg selv" til "få kroppen din kirurgisk forandret og endre hele identiteten din"?
Mediemakere, grupper og lobbyister og deres såkalte skolepsykologer som utsetter forsvarsløse ungdommer og
barn for slik hjernevasking, bør stilles for retten.
Ikke foreldrene som vil beskytte barna sine mot å ta kortsiktige beslutninger som vil forandre hele livet
deres, frata dem muligheten til å stifte familie og mye mer.
Disse gruppene har erklært krig mot en hel generasjon, og vi kommer ugjenkallelig til å gå glipp av denne generasjonen
hvis vi ikke tar et resolutt oppgjør med hele kjønnsgalskapen!
En seers sønn går i barnehagen på sin første dag, og se hvor forberedt han er.
Ok, Buggy, hvor mange kjønn finnes det?
To.
Og det er du?
En gutt.
Kan du være en jente?
Nei.
Kan jenter være gutter?
Nei.
Ok.
Og hva sier du når noen begynner å snakke om at de er transpersoner eller homofile?
Det er ikke en passende samtale.
Vel, hva sier vi?
Narkotika er tapere.
Og kommunisme fungerer ikke.
Godt gjort, baby.