Kära tittare, har ni lagt märke till hur massivt ämnet transsexualitet sprids i media?
Det är särskilt viktigt att betona att även våra yngsta barn konfronteras med detta dagligen, antingen hemma i så kallade
barnprogram eller i skolan, där "utbildning" om olika sexuella praktiker eller till och med
könsidentiteter tvingas på dem redan i grundskolan.
Kla.TV har redan rapporterat om detta flera gånger.
Redan en kort genomgång av barnprogrammen visar på den breda indoktrinering som finns när det gäller transpersoner.
På ARD:s och ZDF:s KiKA visas en ny serie som heter "I am Hannah" som berättar historien
om en tonåring som identifierar sig som trans.
Den handlar om en transflicka i en pojkes kropp som är på väg att gå igenom puberteten.
Serien kommer ursprungligen från Australien och hyllas av media och transaktivister.
Hannah spelas av en transsexuell aktivist, Evie Macdonald, från Australien.
En pojke som kom ut som flicka vid nio års ålder.
Den nu 16-åriga tonåringen har fått mycket beröm för sin roll som Hannah och anses vara
en nykomlingsstjärna för barn och tonåringar.
Barnprogrammet "stark!" från "ZDFtivi" presenterar 13-årige Leo, som föddes som flicka och nu berättar om sitt liv som pojke.
Den avgörande faktorn för "honom" var att "han" inte ville göra "typiska tjejsaker", som att bära klänning etc.
"Han" blev deprimerad. Sedan hörde "han" på sociala medier om en transman som hade samma erfarenhet och kom ut.
Han fick snabbt pubertetsblockerande medel för att förhindra att barnet genomgick en naturlig pubertet.
I ZDF:s "PUR+" medverkar också Nick, som föddes som flicka och inte heller tyckte om små klänningar.
I förpuberteten utvecklade hon depression och psykiska problem.
Och som väntat fann hon också sin "frälsning" i ett transprogram på Internet.
Den snabba "outingen" följdes omedelbart av pubertetsblockerande medel.
Det finns nästan otaliga tydliga indoktrineringsprogram av detta slag på TV och i sociala medier.
Generellt sett är det sociala medier som ger barn och ungdomar en snedvriden bild av världen, som om det finns otroligt många
människor som identifierar sig som HBTQ. Så är inte fallet!
Appar som TikTok, Discord, Instagram, Tumblr och YouTube kör en oproportionerligt stor mängd riktat
innehåll som smygreklam för alternativa identiteter.
Det är uppenbart att unga människor använder sociala medier för att utforska sin identitet.
Och eftersom föräldrarna ger sina barn fri tillgång till sociala medier tappar de greppet om vem som pratar med deras barn.
I alla "rapporter" märks det att dessa barn befann sig i en personlig kris, som vanligtvis åtföljdes av depression.
Alla dessa personer - som trodde att de var tvungna att byta kön - insåg inte själva att de var födda i fel kropp.
På Internet översvämmades de dock utan en enda kritisk rapport om motsatsen.
Inte en enda rapport, varken i barnprogrammen eller på Internet, pekar på de allvarliga farorna med pubertetsblockerare
eller tar upp den djupare orsaken till barns depression.
Men övergången framställs som en barnlek, som om det vore den minst problematiska saken i världen, för
vilken man till och med får stort socialt erkännande.
Inget av dessa barn får någon riktig hjälp, istället utnyttjas de för att uppnå en ideologis mål.
Detta utnyttjande av lurade barn och ungdomar dokumenteras på ett levande och oroande sätt i en doku-drama av Epoch Times:
"Gender Transformation - the unspoken reality" bygger på flera unga transpersoners
erfarenheter och insikter från intervjuer med experter.
På ytan berättar dokudramat den tragiska historien om Jailey från Kalifornien, en av Abigails döttrar:
För några år sedan var begreppet "transgender" fortfarande främmande för familjen.
Idag konfronteras hon dock med de komplexa och ofta outtalade realiteterna i denna fråga.
Jailey, som av sin familj en gång beskrevs som den "flickigaste flickan", växte upp skyddad i
Kalifornien och njöt av livet som dotter och syster.
Men hennes liv förändrades i början av ett nytt skolår.
Ämnet könsidentitet behandlades i skolan.
Vid 13 års ålder började Jailey lida av depression.
Skolans terapeut uppmuntrade henne att ta en närmare titt på sin egen identitet.
Frågan ställdes om hon kanske skulle vara lyckligare om hon levde som en pojke.
Utan Jaileys mamma Abigails vetskap blev hon sedan placerad i en HBTQ-grupp på skolan.
Skolpsykologerna instruerade uttryckligen barnen att inte berätta för sina föräldrar eller lärare om att denna
grupp existerade för att säkerställa en "skyddad miljö".
Vid dessa möten bjöds transpersoner regelbundet in för att tala med studenterna om sina erfarenheter av förändringen.
En psykolog som själv deltog i sådana möten förklarade att mötena ofta förmedlade en känsla av att det fanns ett "vi
mot dem" - särskilt gentemot familj och vänner, som förmodligen inte förstod vad de drabbade gick igenom.
I HBTQ-gruppen blev studenterna alltmer isolerade och höll sig i stort sett för sig själva.
Användningen av appar som Snapchat, som gör det möjligt att presentera sitt eget ansikte som
det motsatta könets, har blivit allt vanligare.
Samtal om hur lätt det är att byta kön nuförtiden blev vanligare.
Det innehåll som visades för eleverna på deras mobiltelefoner blev också alltmer
sexualiserat, vilket en av de drabbade förklarade i filmen.
För många ledde detta till en så kallad body dysmorphic disorder (BDD) .
Kort därefter bestämde sig Jailey för att hon inte längre ville leva som flicka och
krävde att bli kallad "Jason" från och med nu.
Abigail, mamman, insåg att hon knappt hade någon kontakt med sin dotter.
Även efter att ha rådfrågat skolpsykologen fick hon rådet att hålla en låg profil.
Psykologen gav Abigail ett val:
"Vad föredrar du - en död dotter eller en levande son?"
Jailey började då ta manliga hormoner.
Hon rymde så småningom hemifrån och fick skydd hos en HBTQ-grupp.
Abigail försökte desperat hitta sin dotter, delade ut flygblad och larmade polisen - men utan resultat.
Jailey dök inte heller upp i skolan.
Efter en tid blir Abigail anklagad för att ha misshandlat sin dotter och måste ställas inför rätta.
Skolpsykologen var den som rekommenderade ungdomsvårdskontoret att Jailey skulle tas bort från familjen.
Efter domstolsförhandlingarna fick Abigail till slut ett brev från en stad i Kalifornien där hon informerades om
att Jailey skulle genomgå en könskorrigerande operation och att staden skulle stå för hela kostnaden.
Brevet var undertecknat av den ansvarige domaren.
Abigail berövades vårdnaden om sin dotter.
Efter operationerna och hormonbehandlingarna led Jailey av ofattbart svåra smärtor, depression och självmordstankar.
Ett sista telefonsamtal till hennes mamma speglade hennes outhärdliga lidande av den fysiska smärtan
från hormonbehandlingen, men hon berättade fortfarande inte för Abigail var hon var.
En dag fick Abigail ett samtal från polisen:
Jailey hade tagit sitt eget liv genom att hoppa framför ett tåg.
Abigail var djupt chockad över att hennes rätt att ta hand om sin lidande dotter hade tagits ifrån henne.
De slets isär för snabbt utan att mamman, som verkligen älskade sitt barn, fick en chans att hjälpa sin dotter.
Efter Jaileys tragiska självmord är Abigail fortfarande aktiv på gatorna, där hon organiserar
demonstrationer och ökar medvetenheten om könsbyte.
Hon förolämpas och tystas av motdemonstrationer.
Olika experter och psykologer som intervjuas i dokudramat berättar att de bara kan agera
inom en mycket snäv ram när det gäller könsbyte.
Så fort de ställer frågor eller försöker ta reda på varför en patient tycker att han eller hon lever
i fel kropp kan psykologens legitimation dras in.
Hela statsapparaten är utformad för att främja och underblåsa omvandlingsideologin.
Läkaren Dr Katherine Welch uppmanar människor att följa pengaspåret.
Målet är att förvandla människor till livslånga patienter. Med andra ord att tjäna
pengar på en människas liv så länge som möjligt.
Många av de stora hälsoorganisationerna undertrycker psykologers och läkares åsikter och hotar dem till och
med med omedelbar uppsägning så snart deras uttalanden kan äventyra organisationerna.
Tyvärr är Jaileys tragiska historia - och i synnerhet hennes familjs - inte en isolerad händelse:
År 2021 utfärdades en arresteringsorder för en pappa i Kanada eftersom han beskrev könskorrigeringen av sin 14-åriga dotter
som statligt stödd barnmisshandel och sterilisering av barn.
Domstolen beslutade att pappan inte skulle stå i vägen för dotterns hormonbehandling och att han
skulle utveckla förståelse för hennes könsdysfori .
Försöket att sabotera sitt barns önskningar genom offentliga uttalanden är en form av familjevåld.
Det faktum att fadern ansåg att det var hans faderliga ansvar att skydda sin dotter från
detta oåterkalleliga ingrepp är inte relevant här.
I Schweiz år 2023 berövades föräldrar sina föräldrarättigheter eftersom de ville skydda sin dotter från transgenderfällan:
Under coronavirusfasen reste barnet mestadels ensam och på nätet, vilket ledde till att det utvecklade psykologiska
svårigheter och började identifiera sig som en pojke.
Föräldrarna åkte sedan till ett statligt sjukhus.
Där rekommenderades administrering av pubertetshämmande medel.
Föräldrarna vägrade och bestämde sig för psykoterapi.
Flickans skola motverkade detta.
Hon åsidosatte sina föräldrars beslut och påbörjade en "social övergång" - nya pronomen, nytt namn.
Föräldrarnas klagomål besvarades med hjälp av ungdomsmyndigheten och transsexuella organisationen "Le Refuge".
De anklagade föräldrarna för "övergrepp".
I USA, delstaten Montana, fråntogs föräldrar vårdnaden om sin dotter 2023 eftersom de vägrade att ge dottern vård.
Efter att hennes dotter lagts in på en klinik på grund av ett hotande självmordsförsök sa
hon att hon nu identifierade sig som en pojke.
Föräldrarna vägrade att gå med på detta eftersom de är övertygade om att önskan om övergång
härrör från ett odiagnostiserat psykiskt problem.
"Jag älskar min dotter villkorslöst och vill inte att hon ska fatta några beslut förrän hon har den mognad och
livserfarenhet som krävs för att förstå konsekvenserna av sina handlingar", förklarade hennes far.
Dottern placerades i delstaten Wyoming, där det är tillåtet att utföra könsspecifika kirurgiska ingrepp på minderåriga.
Hon bor nu i en grupp med bara pojkar och kommer senare att överlämnas till sin biologiska mor,
som hon inte har haft kontakt med på flera år.
Även om hon återintegreras i sin ursprungsfamilj är familjen oåterkalleligen förstörd.
Slutsats: Det är skandalöst att människor nu förlorar sina barn, inte på grund av barnmisshandel, utan för att de
helhjärtat och med djupaste övertygelse vill skydda dem från just sådan misshandel av deras själar, sinnen och kroppar.
Föräldrar som skulle vara bäst lämpade att ge sina barn självförtroende och mod, att garantera dem kärlek utan att barnet
först måste vara av motsatt kön, är de allra första som blir smutskastade och separerade från sina barn
av så kallade psykologer, skolor och institutioner.
Det som framstår som barn- och ungdomsserier där skol- och vardagsproblem tas upp är mellan raderna
farlig transaktivism som inte hör hemma i barnkammaren.
Hur kunde vi som samhälle så snabbt gå från "var dig själv" till "få din kropp
kirurgiskt förändrad och ändra hela din identitet"?
Mediemakare, grupper och lobbyister och deras så kallade skolpsykologer som utsätter försvarslösa ungdomar
och barn för sådan hjärntvätt bör ställas inför rätta.
Inte de föräldrar som vill skydda sina barn från att fatta kortsiktiga beslut som kommer att förändra hela deras
liv, beröva dem möjligheten att bilda familj och mycket mer.
Dessa grupper har förklarat krig mot en hel generation, och vi kommer oåterkalleligen att gå miste om denna generation
om vi inte beslutsamt motsätter oss hela genusvansinnet!
En tittares son går till dagis på sin första dag och se hur förberedd han är.
Okej, Buggy, hur många kön finns det?
Två.
Och det är du?
En pojke.
Kan du vara en flicka?
Nej, det gör jag inte.
Kan flickor vara pojkar?
Nej, det gör jag inte.
Okej...
Och vad säger du när någon börjar prata om att vara transsexuell eller homosexuell?
Det är inte en lämplig konversation.
Vad ska vi säga?
Droger är förlorare.
Och kommunism fungerar inte.
Bra gjort, älskling.