Od 2014. do 2021. godine, Švicarska je pregovarala s EU o okvirnom sporazumu, poznatom i kao Institucionalni sporazum (InstA).
Ovo ima za cilj konsolidovanje bilateralnog pristupa.
Nakon što su pregovori propali u maju 2021. godine, razgovori s EU su nastavljeni u martu 2024. godine.
Thomas Kaiser iz Zeitgeschehen im Fokus piše da se trenutna ustavna osnova – takozvano zajedničko razumijevanje – više ne može
nazvati okvirnim sporazumom, jer bi inače bila odmah odbijena.
Tako je odmah preimenovan u "Dvostrani sporazumi III".
Prema nedavnoj anketi, većina stanovništva podržava bilateralni pristup, pa se čini da plan Saveznog vijeća funkcioniše.
Ali ovo je samo bacanje pijeska u oči stanovništvu.
Prema Kaiseru, činjenica je da EU ima iste zahtjeve u Zajedničkom razumijevanju kao što ih je imala u okvirnom sporazumu.
Zahtijeva da, u slučaju neslaganja oko tumačenja bilateralnih sporazuma, Evropski sud pravde donese konačnu odluku.
Kaiser kaže: "Jednostavno rečeno, to znači da se primjenjuje pravo EU."
Švicarska stoga mora automatski prihvatiti pravo EU, koje se eufemistički naziva "dinamičnim usvajanjem zakonodavstva".
Ali u ovome nema ničeg dinamičnog; Švicarska nema prostora za manevar.
Ministar vanjskih poslova Ignazio Cassis govorio je za medije u Bernu 27. novembra 2024.
Sastanak s potpredsjednikom Europske komisije, Marosom Sefcovićem, bio je neizbježan.
Prema Cassisu, cilj ostaje postići suštinski zaključak pregovora prije kraja ove godine.
Iznos doprinosa za koheziju koji će Švicarska platiti EU za svoj djelomični pristup jedinstvenom
evropskom tržištu bit će razmatran tek na samom kraju.
"O novcu možemo razgovarati na kraju," rekao je Cassis.
Prema istraživanju Švicarskog radija i televizije (SRF), Švicarska će vjerovatno ubuduće plaćati EU oko 350
miliona švicarskih franaka godišnje iz kohezijskih fondova.
Ovo je znatno više od otprilike 130 miliona godišnje koje je Švicarska do sada plaćala za siromašnije zemlje na istoku EU.
U članku objavljenom u švicarskom tabloidu BLICK 1. decembra 2024. godine, insajder je citiran kako kaže:
Čak i ako nije ispunjen svaki stavak pregovaračkog mandata, može se reći: dogovor je postignut.
Jasno je i Bernu i Briselu da smo dovoljno pregovarali; ostatak se mora riješiti interno.
Prema BLICK-u, sljedeći raspored je bio planiran:
13. decembra Savezni savjet će ponovo raspravljati o dosjeu EU.
Ako da zeleno svjetlo, bit će roj bljeskova fotoaparata u subotu prije Božića, 21. decembra:
Zatim će predsjednica Evropske komisije, Ursula von der Leyen, lično doći u Bern kako bi zapečatila simboličan kraj pregovora.
Prema članku objavljenom od strane SRF-a 11. decembra, ovo se raspoloženje izražava i u Briselu i u Bernu.
Prema BLICK-u, još ništa nije "u torbi", ali ima mnogo naznaka da će sporazum s EU biti zaključen tokom božićnih praznika.
Tokom božićnog perioda?! – Kada je javnost zaokupljena drugim stvarima?! Može li to biti zato da
sporazum s EU-om može biti proveden bez previše buke?
Do sada je uvijek bilo ogromnog negodovanja protiv okvirnog sporazuma s EU. Posljednje pregovore je
bilo potrebno prekinuti jer je otpor bio prevelik.
Ne bi bio prvi put u historiji da su važne odluke nametnute u trenucima kada je javnost zaokupljena drugim stvarima.
Dana 23. decembra 1913. godine, dan prije Badnje večeri, amandman za osnivanje FED-a je
brzo provučen kroz ozbiljno oslabljeni Kongres.
Tokom "ljetne bajke" Svjetskog prvenstva 2006. godine, Njemačka je odlučila povećati PDV sa
16 na 19 posto, s učinkom od 1. januara 2007.
Daljnji primjeri mogu se pronaći u programu "Koriste li se veliki događaji namjerno kao taktika odvraćanja pažnje?"
Konačno, pogledajte kako švicarski nacionalni savjetnik Franz Grüter u intervjuu za nezavisnu švicarsku
internetsku televizijsku stanicu "HOCH2" objašnjava zašto je novi okvirni sporazum izuzetno opasan.
Upravo ste ukratko spomenuli okvirni sporazum koji Savezni savjet želi sklopiti s EU.
Dakle, to je neka vrsta super-sporazuma, poznatog i kao "Bilateral III", ali to nisu pojedinačni sporazumi,
već cjelokupan paket, takozvano institucionalno rješenje.
Namjera je bila da se sporazum pregovara do kraja godine. Kao stručnjak za vanjsku politiku i, u svakom slučaju, kao
član Nacionalnog vijeća, vi ste usko uključeni u ovu politiku.
Šta čujete? Kakav je status ovih pregovora?
Pa, mogu reći da Savezni savjet želi završiti ove pregovore do kraja godine.
Važno: termin "Bilateral III" – EU naglašava da to više nisu bilateralni sporazumi, jer više nisu bilateralni.
Bilateralno bi značilo da imamo sporazume na jednakim osnovama, ali u ovom slučaju bi nam bilo
nametnuto evropsko pravo, i to više ne bi bilo bilateralno.
Naprotiv, to bi bio ugovor o pokornosti. Pa, Savezni savjet bi ga želio sklopiti.
Istovremeno, oko 100 ljudi radi u različitim odjelima u Bernu kako bi se izvršile sve
potrebne zakonodavne izmjene u unutrašnjoj politici.
Govori se o najmanje 30 zakona koje je još potrebno izmijeniti.
A onda – ako se ovaj raspored ostvari – iz perspektive Saveznog vijeća, sljedeće godine, tj.
2025. godine, bit će izdana poruka za konzultacije.
Prema Saveznom vijeću, poruka je duga više od 1.000 stranica, samo da vam date predodžbu koliko je ogromna.
A onda bi to sljedeće godine došlo pred Parlament, vjerovatno u drugoj polovini godine, i očekujem da
će u nekom trenutku 2026. godine biti referendum.
Ovo će biti najvažniji referendum u posljednjih 30 godina.
Rekao sam da je ovo majka svih bitaka.
Dakle, ovo je za Švicarsku stvar života i smrti – da li možemo nastaviti biti slobodni, nezavisni i direktno demokratski.
– i iz te perspektive, veliko glasanje će se vjerovatno održati 2026. godine.
Hajde da malo detaljnije prođemo kroz ove tačke.
Ukratko ste spomenuli šta bi ovo pogođeno. Ključna riječ: "izravna demokratija".
Zašto mislite da bi ovo bilo ugroženo takvim okvirnim sporazumom?
Dakle, ovdje se mora još jednom reći da vodeći mediji svakodnevno izvještavaju o nekim zaštitnim klauzulama, nekim
studentskim naknadama i nekim stavkama iz ovih pregovora.
Ali zapravo, stvarno veliko pitanje, odnosno institucionalne veze Švicarske s EU, više se uopće ne raspravlja.
Ono što se još uvijek raspravlja u Briselu zapravo je sporedna predstava.
I najvažnije pitanje u ovom sporazumu je, prvo, da bismo morali automatski – to se naziva dinamički – usvojiti pravo EU.
Ako švicarska populacija održi referendum ili plebiscit i ne poštuje rezultat, bit će kažnjena.
Ovo se naziva kompenzacijske mjere u modernom njemačkom jeziku.
Onda, ako se ne možemo složiti, Evropski sud pravde ima konačnu riječ o tome šta se
primjenjuje ovdje u Švicarskoj – to piše u dokumentima.
Bili bismo kolonija Brisela. I na kraju, ali ne i najmanje važno, morali bismo redovno plaćati novac EU.
Ovo su četiri najvažnije tačke koje zapravo predstavljaju najveći problem za Švicarsku.
I sve ostale tačke o kojima se još pregovara također mogu biti važne, ali one nisu glavni problem.
Slušajući vas, vidim da se direktna demokratija slabi, da je pod prijetnjom, da je suverenitet
pod prijetnjom, da više nismo zaista nezavisni.
Spomenuli ste ovu naknadu na kraju. Želio bih to malo detaljnije istražiti.
Ovo je takozvana naknada za ulazak na tržište, u suštini ulaznica za ovo tržište.
Zašto je to tako jednostrano? EU također ima pristup švicarskom tržištu.
Zašto Švicarska ne naplaćuje takvu naknadu?
Kako je nastao ovaj neravnoteža? I zašto je toliko izražena?
Sada smo ponovo čuli iz različitih izvora da EU očigledno želi nekoliko stotina miliona svake godine.
To se brzo popne na nekoliko milijardi u kratkom vremenskom periodu. Kako se to događa?
Iz perspektive EU – bio sam u Briselu s delegacijom ubrzo nakon što su prvi pregovori propali u novembru 2021.
– U Briselu se Švicarska uvijek prikazivala kao veliki "izbirljivac" i kao zemlja koja ima
koristi od Evropske unije, zbog čega mi moramo plaćati.
Sada zamislite da SAD trguje s EU, ili da Kina trguje s EU – nikome nikada ne bi palo na pamet da za to naplaćuje novac.
Što se tiče odnosa između Švicarske i EU, mi i dalje kupujemo oko 20 milijardi više godišnje nego obrnuto.
Dakle, mi smo vrlo dobar kupac Evropske unije, i zapravo bi Evropska unija trebala nama plaćati novac, a ne obrnuto.
Dakle, svijet je lud, a EU očekuje da se ovo zasniva na norveškom modelu.
I možete otprilike izračunati da bismo vjerovatno morali plaćati do milijardu godišnje Evropskoj uniji.
Dakle, to je potpuno nerazumljivo, i također ne razumijem zašto Savezno vijeće ovo od samog početka nije uključilo u pregovore.
Dakle, o ovim tačkama se u Briselu više uopće ne raspravlja.
Kako to? Je li državna vlada nekako izgubila put? Zar im ovo nije važno?
Da li oni toliko cijene druge stvari da kažu: "To nije problem, radije bismo platili
milijardu jer bismo zauzvrat dobili toliko toga"?
Šta bi ta druga stvar bila? Koja je racionalnost, logika Saveznog vijeća?
Moramo napraviti korak unazad. Dana 26. maja 2021. godine, Savezni savjet je prekinuo pregovore u Briselu.
U to vrijeme predsjednik Parmelin se pojavio pred medijima s gospođom von der Leyen – koja je stajala s kamene mimike
na licu – i rekao joj: "Ne možemo potpisati ovaj sporazum."
A onda se u Bernu dogodilo sljedeće: ostale stranke su masovno intervenisale kod Saveznog vijeća:
To nije moguće; on mora započeti nove pregovore.
Ignazio Cassis, ministar vanjskih poslova, rekao je tada: "Nikada nećemo potpisati Okvirni sporazum 2.0."
Ali ono što je on sada učinio je gore od okvirnog sporazuma 2.0.
Jer u to vrijeme ta sredstva nisu bila uključena u EU.
A Švicarska je zatim bezuslovno platila milijardu švicarskih franaka EU u septembru 2021.
Ljudi u Bernu su se osjećali krivima.
Također se sjećam da je bilo političara koji su otišli u Brisel i ispričali se u ime Švicarske. Samo zamisli to.
I to je bio raspoloženje koje je dovelo do toga da Savezni savjet ponovo započne pregovore s EU.
Ovaj put, nažalost, ne vjerujem da će Savezni savjet samostalno prekinuti ovu vježbu.
On će vjerovatno – s velikom sigurnošću – to iznijeti pred Parlament i na kraju također pred biračko tijelo.
I tamo se postavlja veliko pitanje: "Da li se to treba učiniti s većinom saveznih država ili samo s većinom naroda?"
Sama činjenica da ovo nije samorazumljivo, da je potrebna većina kantona, jednostavno pokazuje da su ljudi
svjesni da je populacija vrlo kritična – i čak žele nadjačati većinu kantona u ovom slučaju.
Sada postoji Inicijativa Compass, koja zapravo želi postići isto, naime da cijela demokracija – uključujući kantone – može imati
pravo glasa. To je ono što se podrazumijeva pod većinom kantona.
Vi ste također poduzetnici – kao što smo rekli na početku – a ne samo političari.
Šta je potrebno da biste napredovali u Evropi, u poslovnom smislu, za trgovinu?
Jesu li uopće potrebni posebni sporazumi ili kakav politički okvir – ne tačno okvirni sporazumi – nego kakav okvir je potreban?
Je li slobodna trgovina dovoljna? Ili koji koncept zapravo imate na umu kao alternativu ovoj snažnoj
institucionalnoj integraciji koju žele EU, Brisel i Bern?
Pa, želio bih započeti riječima da je ovo također važno za mene: ne želimo rat s EU.
Usput, ni ja nisam zadovoljan kad EU ne ide dobro.
Nije joj dobro. EU nije u dobroj ekonomskoj poziciji.
Zato zaista ne nalazim nikakvo zadovoljstvo u ovome, ali na kraju krajeva nama je stalo do dobrih odnosa s Evropskom unijom.
Možemo također sklopiti onoliko sporazuma s EU koliko želimo.
Ali ono što nije prihvatljivo je da mi – a to je bila najvažnija poruka koju saveznom predsjedniku Parmelinu
tada nije bilo dopušteno izreći u ime Saveznog vijeća – konačno jasno progovorimo EU:
Ne možemo i nećemo ulaziti u nikakve sporazume koji od nas zahtijevaju da usvojimo vaše zakone.
A ovo su ekonomske prednosti i razlike koje će nam omogućiti da se istaknemo u budućnosti – iako smo zemlja s visokim platama
– ako imamo privlačnije okvirne uslove, ako imamo niže poreze, ako imamo zakone o radu koji su liberalniji od onih u EU.
I sve ove prednosti također pomažu Švicarskoj da bude uspješna na duge staze.
A ako budemo morali promijeniti sve to, onda ćemo se vratiti u prosječnu srednju klasu Evrope.
Tada više neće biti pravnih razlika.
Ovo se u modernom žargonu naziva "ravnopravnim uslovima".
Dakle, sve je usklađeno s željezom. Svi imaju iste zakone. A mi to ne želimo.
Ne želimo ražnjiće jednake dužine, želimo duže ražnjiće.
Onda ćemo nastaviti biti ekonomski uspješni.