Od 2014. do 2021. godine, Švicarska je pregovarala s EU o okvirnom sporazumu, poznatom i kao Institucionalni sporazum (InstA).
Ovo ima za cilj učvrstiti bilateralni pristup.
Nakon što su pregovori propali u svibnju 2021., razgovori s EU-om nastavljeni su u ožujku 2024.
Thomas Kaiser iz Zeitgeschehen im Fokus piše da se trenutna ustavna osnova – takozvano zajedničko razumijevanje – više ne može
nazvati okvirnim sporazumom, jer bi inače odmah bila odbačena.
Stoga je odmah preimenovan u "Dvostrani sporazumi III".
Prema nedavnoj anketi, većina stanovništva podržava bilateralni pristup, pa se čini da plan Saveznog vijeća funkcionira.
Ali ovo je samo bacanje pijeska u oči stanovništvu.
Prema Kaiseru, činjenica je da EU ima iste zahtjeve u Zajedničkom razumijevanju kao i u okvirnom sporazumu.
Zahtijeva da, u slučaju neslaganja oko tumačenja bilateralnih sporazuma, Europski sud
pravde odlučuje kao sud posljednje instance.
Kaiser kaže: "Jednostavno rečeno, to znači da se primjenjuje pravo EU."
Švicarska stoga mora automatski prihvatiti pravo EU, koje se eufemistički naziva "dinamičnim usvajanjem zakonodavstva".
Ali u ovome nema ničeg dinamičnog; Švicarska nema manevarskog prostora.
Ministar vanjskih poslova Ignazio Cassis govorio je za medije u Bernu 27. studenog 2024.
Sastanak s potpredsjednikom Europske komisije Marosom Sefcovićem bio je neizbježan.
Prema Cassisu, cilj ostaje postići suštinski zaključak pregovora prije kraja ove godine.
Iznos doprinosa za koheziju koji će Švicarska platiti EU za svoj djelomični pristup jedinstvenom
europskom tržištu raspravljat će se tek na samom kraju.
"O novcu možemo razgovarati na kraju," rekao je Cassis.
Prema istraživanju Švicarskog radija i televizije (SRF), Švicarska će vjerojatno ubuduće plaćati EU oko 350
milijuna švicarskih franaka godišnje iz kohezijskih fondova.
Ovo je znatno više od otprilike 130 milijuna godišnje koje je Švicarska plaćala siromašnijim zemljama na istoku EU.
U članku objavljenom u švicarskom tabloidu BLICK 1. prosinca 2024., navodi se da je insajder izjavio:
Čak i ako nije ispunjen svaki stavak pregovaračkog mandata, može se reći: dogovor je postignut.
Jasno je i Bernu i Bruxellesu da smo već dovoljno pregovarali; ostatak se mora riješiti na domaćem planu.
Prema BLICK-u, planiran je sljedeći raspored:
13. prosinca Savezno vijeće će ponovno raspravljati o dosjeu EU.
Ako da zeleno svjetlo, bit će nalet bljeskova fotoaparata u subotu prije Božića, 21. prosinca:
Zatim će predsjednica Europske komisije Ursula von der Leyen osobno doći u Bern kako bi zapečatila simbolični kraj pregovora.
Prema članku objavljenom od strane SRF-a 11. prosinca, ovo se raspoloženje izražava i u Bruxellesu i u Bernu.
Prema BLICK-u, još ništa nije "u torbi", ali postoji mnogo naznaka da će sporazum s EU biti sklopljen tijekom božićnih blagdana.
Tijekom božićnog razdoblja?! – Kad je javnost zaokupljena drugim stvarima?! Može li to biti zato
da sporazum s EU-om može proći bez previše buke?
Do sada je uvijek bilo velikih prosvjeda protiv okvirnog sporazuma s EU-om. Posljednje pregovore
je trebalo prekinuti jer je otpor bio prevelik.
Ne bi bio prvi put u povijesti da su važne odluke nametnute u trenucima kada je javnost zaokupljena drugim pitanjima.
Dana 23. prosinca 1913., dan prije Badnje večeri, amandman za osnivanje FED-a proguran je kroz ozbiljno oslabljeni Kongres.
Tijekom "ljetne bajke" Svjetskog prvenstva 2006. Njemačka je odlučila povećati PDV s 16
na 19 posto, s učinkom od 1. siječnja 2007.
Više primjera možete pronaći u programu "Koriste li se veliki događaji namjerno kao taktike odvraćanja pažnje?"
Konačno, pogledajte kako švicarski nacionalni zastupnik Franz Grüter u intervjuu za neovisnu švicarsku
internetsku televizijsku postaju "HOCH2" objašnjava zašto je novi okvirni sporazum izrazito opasan.
Upravo ste ukratko spomenuli okvirni sporazum koji Savezno vijeće želi sklopiti s EU.
Dakle, to je svojevrsni krovni sporazum, poznat i kao "Bilateral III", ali nije riječ o pojedinačnim sporazumima, nego o
sveobuhvatnom paketu, takozvanom institucionalnom rješenju.
Namjera je bila da se sporazum pregovara do kraja godine. Kao stručnjak za vanjsku politiku i, u svakom slučaju, kao
član Nacionalnog vijeća, usko ste uključeni u ovu politiku.
Što čujete? Kakav je status ovih pregovora?
Pa, mogu reći da bi Savezni savjet želio dovršiti ove pregovore do kraja godine.
Važno: pojam "Bilateral III" – EU naglašava da to više nisu bilateralni sporazumi, jer više nisu bilateralni.
Bilateralno bi značilo da imamo sporazume na jednakim uvjetima, ali u ovom bi nam slučaju bilo
nametnuto europsko pravo, i to više ne bi bilo bilateralno.
Naprotiv, to bi bio ugovor o pokornosti. Pa, Savezni savjet bi ga želio sklopiti.
Istovremeno u Bernu oko 100 ljudi radi u raznim odjelima na donošenju svih potrebnih
zakonodavnih promjena u unutarnjoj politici.
Govori se o najmanje 30 zakona koje je još potrebno izmijeniti.
A zatim – ako se ovaj raspored ostvari – iz perspektive Saveznog vijeća sljedeće godine,
tj. 2025., bit će izdan konzultacijski dopis.
Prema Saveznom vijeću, poruka je duga više od 1.000 stranica, samo da vam date dojam koliko je golema.
A onda bi to sljedeće godine došlo pred Parlament, vjerojatno u drugoj polovici godine, i
očekujem da će u nekom trenutku 2026. biti referendum.
Ovo će biti najvažniji referendum u posljednjih 30 godina.
Rekao sam da je ovo majka svih bitaka.
Dakle, ovo je za Švicarsku stvarno pitanje života i smrti – hoćemo li moći i dalje biti slobodni, neovisni i izravno demokratski.
– i iz te perspektive, veliko glasanje će se vjerojatno održati 2026. godine.
Hajdemo još malo proći kroz ove točke.
Ukratko ste spomenuli što bi ovo pogođeno. Ključna riječ: "izravna demokracija".
Zašto mislite da bi ovo bilo ugroženo takvim okvirnim sporazumom?
Dakle, ovdje se mora još jednom reći da vodeći mediji svakodnevno izvještavaju o nekim zaštitnim klauzulama, nekim
studentskim pristojbama i nekim točkama iz tih pregovora.
Ali zapravo, stvarno veliko pitanje, naime institucionalne veze Švicarske s EU, više se uopće ne raspravlja.
Ono što se još uvijek raspravlja u Bruxellesu zapravo je sporedna predstava.
I najvažnije pitanje u ovom sporazumu je, prvo, da bismo morali automatski – to se naziva dinamično – usvojiti pravo EU.
Ako švicarska populacija održi referendum ili plebiscit i ne poštuje rezultat, bit će kažnjena.
Ovo se naziva kompenzacijskim mjerama u modernom njemačkom jeziku.
Tada, ako se ne možemo složiti, Europski sud pravde ima konačnu riječ o tome što se
primjenjuje ovdje u Švicarskoj – to piše u dokumentima.
Bili bismo kolonija Bruxellesa. I na kraju, ali ne i najmanje važno, morali bismo redovito plaćati novac EU.
Ovo su četiri najvažnije točke koje zapravo predstavljaju najveći problem za Švicarsku.
I sve ostale točke o kojima se još pregovara također mogu biti važne, ali one nisu glavni problem.
Slušajući vas, vidim da se izravna demokracija slabi, da je pod prijetnjom, da je suverenitet
pod prijetnjom, da više nismo istinski neovisni.
Spomenuli ste ovu naknadu na kraju. Želio bih to malo detaljnije istražiti.
Ovo je takozvana naknada za ulazak na tržište, u suštini ulaznica za ovo tržište.
Zašto je to tako jednostrano? EU također ima pristup švicarskom tržištu.
Zašto Švicarska ne naplaćuje takvu naknadu?
Kako je nastao ovaj neravnoteža? I zašto je toliko izražena?
Sada smo ponovno čuli iz različitih izvora da EU očito želi nekoliko stotina milijuna svake godine.
To se vrlo brzo popne na nekoliko milijardi u kratkom razdoblju. Kako se to događa?
Iz perspektive EU-a – bio sam u Bruxellesu s delegacijom ubrzo nakon što su se prvi pregovori raspadnuli u studenom 2021.
– U Bruxellesu se Švicarska oduvijek prikazivala kao veliki "izbirljivac" i kao zemlja koja ima
koristi od Europske unije, zbog čega mi moramo plaćati.
Sada zamislite da SAD trguje s EU ili da Kina trguje s EU – nikome nikada ne bi palo na pamet naplaćivati za to.
Što se tiče odnosa između Švicarske i EU, i dalje kupujemo oko 20 milijardi više godišnje nego obrnuto.
Dakle, mi smo vrlo dobar kupac Europske unije, i zapravo bi nam EU trebala plaćati novac, a ne obrnuto.
Dakle, svijet je lud, a EU očekuje da se to temelji na norveškom modelu.
I možete otprilike izračunati da bismo vjerojatno morali plaćati do milijardu godišnje Europskoj uniji.
Dakle, to je potpuno nerazumljivo, a također ne razumijem zašto Savezno vijeće ovo od samog početka nije uključilo u pregovore.
Dakle, o tim se točkama više ne raspravlja u Bruxellesu.
Kako to? Je li državna vlada nekako izgubila put? Zar im ovo nije važno?
Cijene li druge stvari toliko visoko da kažu: "To nije problem, radije bismo platili
milijardu jer bismo zauzvrat dobili toliko toga"?
Što bi ta druga stvar bila? Koja je racionalnost, logika Saveznog vijeća?
Moramo napraviti korak unatrag. Dana 26. svibnja 2021. godine Savezni savjet prekinuo je pregovore u Bruxellesu.
U to je vrijeme predsjednik Parmelin nastupio pred medijima s gospođom von der Leyen – koja je stajala s kameneškim
izrazom lica – i rekao joj: "Ne možemo potpisati ovaj sporazum."
A onda se u Bernu dogodilo sljedeće: ostale stranke su se masovno obratile Saveznom vijeću:
To nije moguće; mora započeti nove pregovore.
Ignazio Cassis, ministar vanjskih poslova, rekao je tada: "Nikada nećemo napraviti Okvirni sporazum 2.0."
Ali ono što je sada učinio gore je od okvirnog sporazuma 2.0.
Jer u to vrijeme ta sredstva nisu bila uključena u EU.
A Švicarska je potom bezuvjetno platila milijardu švicarskih franaka EU-u u rujnu 2021.
Ljudi u Bernu osjećali su se krivima.
Također se sjećam da je bilo političara koji su otišli u Bruxelles i ispričali se u ime Švicarske. Samo zamisli to.
I to je bio raspoloženje koje je dovelo do toga da Savezno vijeće ponovno započne pregovore s EU.
Ovaj put, nažalost, ne vjerujem da će Savezno vijeće samostalno prekinuti ovu vježbu.
On će to vjerojatno – gotovo sigurno – iznijeti pred Parlament i na kraju pred biračko tijelo.
I tamo se postavlja veliko pitanje: "Trebaju li o tome odlučiti većina kantona ili samo većina naroda?"
Sama činjenica da ovo nije samorazumljivo, da je potrebna većina kantona, jednostavno pokazuje da su ljudi svjesni da je populacija
vrlo kritična – i čak žele ukinuti uvjet većine kantona.
Sada postoji Inicijativa Compass, koja zapravo ima za cilj postići upravo to, kako bi cijela demokracija –
uključujući kantone – mogla imati pravo glasa. To je ono što se podrazumijeva pod većinom kantona.
Vi ste također poduzetnici – kao što smo rekli na početku – a ne samo političari.
Što je potrebno da biste napredovali u Europi u poslovnom smislu, za trgovinu?
Jesu li uopće potrebni posebni sporazumi ili kakav politički okvir – ne točno okvirni sporazumi – nego kakav okvir je potreban?
Je li slobodna trgovina dovoljna? Ili koji koncept zapravo imate na umu kao alternativu ovoj snažnoj
institucionalnoj integraciji koju žele EU, Bruxelles i Bern?
Pa, želio bih započeti riječima da mi je ovo također važno: ne želimo rat s EU.
Usput, ni ja nisam zadovoljan kad EU ne ide dobro.
Nije dobro. EU nije u dobroj ekonomskoj poziciji.
Dakle, stvarno ne osjećam nikakvo zluradost, ali u konačnici nam je stalo do dobrih odnosa s Europskom unijom.
Možemo također sklopiti onoliko sporazuma s EU koliko želimo.
Ali ono što nije prihvatljivo jest da mi – a to je bila najvažnija poruka koju saveznom predsjedniku
Parmelinu tada nije bilo dopušteno izreći u ime Saveznog vijeća – konačno jasno progovorimo Europskoj uniji:
Ne možemo i nećemo sklopiti nikakve sporazume koji od nas zahtijevaju da usvojimo vaše zakone.
A ovo su ekonomske prednosti i razlike koje će nam omogućiti da se u budućnosti istaknemo – iako smo zemlja s visokim
plaćama – ako imamo privlačnije uvjete, ako imamo niže poreze, ako imamo zakone o radu koji su liberalniji od onih u EU.
I sve te prednosti također pomažu Švicarskoj da dugoročno bude uspješna.
A ako budemo morali promijeniti sve to, vratit ćemo se u prosječnu srednju klasu Europe.
Tada više neće biti pravnih razlika.
To se u modernom žargonu naziva "ravnopravnim uvjetima".
Dakle, sve je usklađeno s željezom. Svi imaju iste zakone. A mi to ne želimo.
Ne želimo ražnjiće jednake duljine, želimo duže ražnjiće.
Tada ćemo nastaviti biti ekonomski uspješni.