2014 és 2021 között Svájc tárgyalásokat folytatott az EU-val egy keretmegállapodásról,
más néven intézményi megállapodásról (InstA).
A cél a kétoldalú megközelítés megszilárdítása.
Miután a tárgyalások 2021 májusában megszakadtak, a tárgyalások az EU-val 2024 márciusában folytatódtak.
Thomas Kaiser a "Zeitgeschehen im Fokus"-tól azt írja, hogy a jelenlegi alkotmányos alap - az úgynevezett
közös megegyezés - már nem nevezhető keretmegállapodásnak, mivel különben azonnal megbukna.
Ezért gyorsan átkeresztelték "Kétoldalú megállapodások III" névre.
Mivel a kétoldalú megközelítést egy nemrégiben végzett felmérés szerint a lakosság többsége támogatja,
úgy tűnik, hogy a Szövetségi Tanács terve működik.
Ez azonban homokot szór a lakosság szemébe.
Kaiser úr szerint az a helyzet, hogy az EU-nak ugyanazok az igényei vannak a közös
megegyezésben, mint a keretmegállapodásban.
Követelte, hogy a kétoldalú megállapodások értelmezésével kapcsolatos nézeteltérések
esetén végső fokon az Európai Bíróság döntsön.
Kaiser szerint: "Egyszerűbben fogalmazva ez azt jelenti, hogy az uniós jog alkalmazandó.
Svájcnak tehát automatikusan el kell fogadnia az uniós jogot, amit eufemisztikusan a jog dinamikus átvételének neveznek.
De nincs benne semmi dinamikus, Svájcnak nincs mozgástere."
Ignazio Cassis külügyminiszter 2024. november 27-én Bernben a sajtó képviselői előtt.
Az Európai Bizottság alelnökével, Maros Sefcoviccsal való találkozóra került sor.
Cassis úr szerint a cél továbbra is az, hogy a tárgyalások még az év vége előtt érdemben lezáruljanak.
A kohéziós hozzájárulás összegéről, amelyet Svájc az európai egységes piachoz való részleges
hozzáférésért fizet az EU-nak, csak a legvégén lesz szó.
"A végén még a pénzről is beszélhetünk" - mondja Cassis.
Az "SRF" svájci rádió- és televízióműsor kutatása szerint Svájc a jövőben valószínűleg évi 350 millió
svájci frankot fog fizetni az EU-nak kohéziós alapokból.
Ez lényegesen magasabb, mint az a körülbelül évi 130 millió, amelyet Svájc az EU keleti
részén fekvő szegényebb országoknak fizetett.
A "BLICK" svájci bulvárlap 2024. december 1-jei cikkében egy bennfentest a következőképpen idéznek:
"Még ha nem is teljesül a tárgyalási mandátum minden pontja, akkor is elmondható: megegyeztünk."
Bern és Brüsszel számára is egyértelmű: "Eleget tárgyaltunk, a többit belföldön kell tisztázni".
A "BLICK" szerint a következő menetrendet tervezték:
"December 13-án a Szövetségi Tanács ismét megvitatja az uniós dossziét.
Ha ezután zöld utat ad, akkor a karácsony előtti szombaton, december 21-én villanófény fog villogni:
Ezután az EU Bizottság vezetője, Ursula von der Leyen személyesen érkezik Bernbe, hogy
megpecsételje a tárgyalások szimbolikus végét."
Az SRF december 11-i cikke szerint ez Brüsszelben és Bernben is hallható.
A "BLICK" szerint még semmi sincs "zsákban", de sok jel utal arra, hogy az EU-val kötendő
megállapodást a karácsonyi időszakban véglegesítik.
A karácsonyi időszakban?! - Amikor a közönség máshol van elfoglalva?! Lehet, hogy ez azért van, hogy az EU-val kötendő
megállapodást nagy felháborodás nélkül át lehessen vinni?
Eddig mindig hatalmas felháborodást váltott ki az EU-val kötendő keretmegállapodás. A legutóbbi tárgyalásokat
le kellett mondani, mert túl nagy volt az ellenállás.
Nem ez lenne az első eset a történelemben, hogy fontos döntéseket olyan időpontokban tolnak
át, amikor a nyilvánosság mással van elfoglalva.
1913. december 23-án, egy nappal karácsony este előtt a megtizedelt kongresszus
keresztülhúzta a FED-et létrehozó törvény módosítását.
A 2006-os labdarúgó-világbajnokság "nyári tündérmeséje" idején Németország úgy döntött, hogy az áfát
16-ról 19 százalékra emeli - 2007. január 1-jei hatállyal.
További példák a "Szándékosan használják-e figyelemelterelésre a jelentős eseményeket?" című programban találhatók.
Végezetül nézze meg, mit mond Franz Grüter svájci nemzeti tanácsos a "HOCH2" független svájci internetes
televíziós csatornának adott interjújában arról, hogy miért is rendkívül veszélyes az új keretmegállapodás.
Ön most röviden említette a keretmegállapodást, amelyet a Szövetségi Tanács az EU-val kíván kötni.
Tehát ez egyfajta átfogó megállapodás, "Bilaterális III", ahogy ők mondják, de nem egyedi megállapodásokról van szó, hanem
egy átfogó csomagról, egy úgynevezett intézményi megoldásról.
Valójában az év végére akartak készen állni a szerződés megtárgyalására. Ön külpolitikai szakértőként és egyébként is
a Nemzeti Tanács tagjaként közel áll ehhez a politikához.
Mit hallasz? Hol tartanak a tárgyalások?
[Tehát elmondhatom, hogy a Szövetségi Tanács az év végéig szeretné lezárni ezeket a tárgyalásokat.
Fontos megjegyezni, hogy az EU hangsúlyozza, hogy a "Bilaterális III" már nem kétoldalú megállapodások, mert már nem azok.
A kétoldalúság azt jelentené, hogy vannak szerződéseink szemmagasságban, de itt az európai jog
ránk lenne erőltetve, és így ez már nem kétoldalú.
Éppen ellenkezőleg, ez egy leigázási szerződés lenne. Nos, a Szövetségi Tanács ezt szeretné véglegesíteni.
Ugyanakkor mintegy 100 ember dolgozik Bernben különböző osztályokon, hogy a belpolitikai
jogszabályokban minden szükséges változtatást elvégezzenek.
Legalább 30 olyan jogszabályról beszélnek, amelyet még ki kell igazítani.
És akkor - ha ez a menetrend beválik - a Szövetségi Tanács jövőre, azaz 2025-ben konzultációs küldeményt ad ki.
A Szövetségi Tanács szerint a küldemény több mint 1000 oldalból áll, csak hogy lássa, milyen hatalmas.
Aztán jövőre, valószínűleg az év második felében a parlament elé kerülne, és úgy számolom,
hogy valamikor 2026-ban népszavazásra kerül sor.
Ez lesz az elmúlt 30 év legfontosabb népszavazása.
Azt mondtam, hogy ez minden csaták anyja.
Tehát Svájc számára ez tényleg kolbászkérdés, hogy továbbra is szabadok, függetlenek
és közvetlenül demokratikusak maradhatunk-e.
- és ebből a szempontból a nagy szavazásra valószínűleg 2026-ban kerül sor.
Nézzük át ezeket a pontokat egy kicsit részletesebben.
Röviden említette, hogy ez mit érintene. A "közvetlen demokrácia" kulcsszó.
Ön szerint miért gondolja, hogy egy ilyen keretmegállapodás ezt veszélyeztetné?
Tehát azt is el kell mondani előre, hogy a mainstream média minden nap beszámol valamilyen védzáradékról, valamilyen
tandíjról, valamilyen pontról ezekből a tárgyalásokból.
De valójában az igazán nagy kérdés, nevezetesen Svájc intézményi integrációja az EU-ba, már egyáltalán nem kerül szóba.
Amiről Brüsszelben még mindig tárgyalnak, az valójában egy mellékes kérdés.
És a legfontosabb kérdés ebben a szerződésben először is az, hogy automatikusan - ezt dinamikusnak
hívják - automatikusan át kellene vennünk az uniós jogot.
Ha a svájciak népszavazást vagy népszavazást tartanak, és nem tesznek eleget ennek, akkor büntetést kapnak.
Ezt nevezik kompenzációs intézkedéseknek.
Aztán, ha nem jutunk megállapodásra, akkor az Európai Bíróság, amely a végső szót mondja ki arról, hogy mi
érvényes itt Svájcban, kötelező érvényű - ez áll a papírokban.
Brüsszeli kolónia lennénk. És végül, de nem utolsósorban, folyamatosan pénzt kellene fizetnünk az EU-nak.
Ez a négy legfontosabb pont, amelyek valójában a legnagyobb problémát jelentik Svájc számára.
És az összes többi pont, amelyről még mindig tárgyalnak, szintén fontos lehet, de nem ezek jelentik a fő problémát.
Amikor önöket hallgatom, azt látom, hogy a közvetlen demokrácia meggyengül és veszélybe
kerül, hogy a szuverenitás már nem igazán független.
A végén említette ezt a díjat. Szeretném ezt egy kicsit bővebben kifejteni.
Ez egy úgynevezett piacra jutási díj, egy belépőjegy erre a piacra.
Miért ilyen egyoldalú ez az egész? Az EU-nak is van hozzáférése a svájci piachoz.
Miért nem számít fel Svájc ilyen díjat?
Hogyan jön létre ez az egyoldalúság? És miért olyan magas?
Most ismét hallottuk különböző forrásokból, hogy az EU nyilvánvalóan évente több százmilliót akar.
Rövid idő alatt gyorsan elérheti a több milliárdot. Hogyan történik ez?
Az EU szemszögéből - Brüsszelben voltam egy küldöttséggel nem sokkal azután, hogy az első,
2021-re szóló tárgyalásokat lemondták, novemberben.
- Brüsszelben mindig úgy állították be Svájcot, mintha mi lennénk a nagy "cseresznyeválogatók", és mintha mi
részesülnénk az Európai Unió előnyeiből, ezért fizetnünk kell.
Most képzeljük el, hogy ha az USA kereskedne az EU-val, vagy ha Kína kereskedne az EU-val,
senkinek sem jutna eszébe, hogy pénzt kérjen érte.
A Svájc és az EU közötti kapcsolatban pedig évente mintegy 20 milliárddal többet vásárolunk, mint fordítva.
Tehát mi vagyunk az Európai Unió szuper jó vásárlói, és az EU-nak kellene nekünk pénzt fizetnie, nem pedig fordítva.
Szóval a világ megőrült, és az az elvárás, hogy az EU a norvég modell alapján épüljön fel.
És ezt nagyjából ki lehet számolni, valószínűleg évente akár egymilliárdot is kellene fizetnünk az EU-nak.
Ez tehát teljesen érthetetlen, és azt sem értem, hogy a Szövetségi Tanács miért nem vette ezt kezdettől fogva a tárgyalásokba.
Ezeket a pontokat tehát már nem vitatják meg Brüsszelben.
Hogyhogy? Az államkormány valahogy elvesztette az iránytűt? Nem fontos ez nekik?
Más dolgokat értékel annyira magasra, hogy azt mondja: "Ez nem probléma, inkább fizetünk
egy milliárdot, mert annyi mindent kapunk még?".
Mi lenne ez a másik? Mi a Szövetségi Tanács racionalitása, logikája?
Egy pillanatra vissza kell fordítani az időt. A Szövetségi Tanács 2021. május 26-án Brüsszelben megszakította a tárgyalásokat.
Parmelin elnök úr a média előtt állt von der Leyen asszonnyal - von der Leyen asszony megkövült arckifejezéssel volt ott
-, és azt mondta neki: "Nem írhatjuk alá ezt a szerződést".
Aztán Bernben a következő történt: A többi párt - masszívan - beavatkozott a Szövetségi Tanácsnál:
"Ez nem lehetséges, új tárgyalásokat kellene kezdenie".
Ignazio Cassis külügyminiszter akkor azt mondta: "Soha nem fogunk keretmegállapodást 2.0 kötni".
De amit most tett, az rosszabb, mint egy keretmegállapodás 2.0.
Mert akkoriban ezek az EU-nak szánt pénzeszközök nem szerepeltek.
Svájc pedig 2021 szeptemberében feltétel nélkül 1 milliárd svájci frankot fizetett az EU-nak.
Olyan volt, mintha bűntudatot éreztem volna Bernben.
Emlékszem arra is, amikor voltak politikusok, akik elmentek Brüsszelbe, és bocsánatot kértek Svájcért. Ezt el kell képzelni.
És ez volt az a hangulat, amely ahhoz vezetett, hogy a Szövetségi Tanács ismét tárgyalásokat kezdett az EU-val.
Ezúttal sajnos nem hiszem, hogy a Szövetségi Tanács maga fogja leállítani ezt a gyakorlatot.
Valószínűleg - nagy valószínűséggel - a parlament és végül a választók elé fogja vinni ezt a kérdést.
A nagy kérdés itt is az: "Ezt a kantonok többségével vagy csak a nép többségével kell-e megtenni?
Az, hogy ez nem magától értetődő, hogy ehhez a kantonok többségére van szükség, egyszerűen azt mutatja, hogy
az emberek tudják, hogy a lakosság nagyon kritikus - és még a kantonok többségét is felül akarja írni.
Most van az Iránytű kezdeményezés, amely valójában ezt akarja elérni, hogy az egész demokrácia - beleértve a
kantonokat is - beleszólhasson. Ezt jelenti a kantonok többsége.
Ön vállalkozó is - ahogy az elején mondtuk -, nem csak politikus.
Üzleti szempontból mi kell ahhoz, hogy Európában előrehaladást érjünk el, hogy üzletet kössünk?
Szükségünk van-e egyáltalán külön megállapodásokra, vagy milyen politikai keretre - nem egészen
keretmegállapodásokra -, de milyen keretre van szükség?
Elég a szabadkereskedelem? Vagy milyen koncepcióra gondol, mint az EU, Brüsszel és Bern által
kívánt erős intézményi integráció alternatívájára?
Nos, azzal szeretném kezdeni, hogy én is aggódom: Nem akarunk háborút az EU-val.
Egyébként én sem örülök annak, ha az EU-nak nem megy jól.
Nem áll jól. Az EU gazdaságilag nem áll jól.
Tehát tényleg nem kárörvendek, de végső soron az Európai Unióval való jó viszonyban vagyunk érdekeltek.
Annyi szerződést köthetünk az EU-val, amennyit csak akarunk.
De az nem lehetséges, hogy mi - és ez volt a legfontosabb üzenet, amit Parmelin elnök úr nem mondhatott el a Szövetségi
Tanács nevében: Végre nyíltan kell beszélnünk az EU-val:
"Nem tudunk és nem is fogunk olyan szerződést kötni, amelyben át kell vennünk az Ön jogait."
És ezek azok a gazdasági előnyök és különbségek, amelyekben a jövőben is megkülönböztethetjük magunkat - még akkor is, ha magas
bérű ország vagyunk -, ha vonzóbbak a keretfeltételeink, ha alacsonyabbak az adók, ha
liberálisabb a munkajogunk, mint az EU-ban.
És mindezek az előnyök hosszú távon is segítik Svájcot a sikerben.
És ha mindezt meg kell változtatnunk, akkor az európai középosztály átlagába kerülünk.
Ezután már nincsenek jogi különbségek.
Ezt hívjuk mi "egyenlő versenyfeltételeknek".
Tehát minden a vashoz van igazítva. Mindenkinek ugyanazok a törvényei. És mi ezt nem akarjuk.
Nem egyforma hosszú nyársakat akarunk, hanem hosszabbakat.
Akkor továbbra is gazdaságilag sikeresek leszünk.