No 2014. līdz 2021. gadam Šveice risināja sarunas ar ES par pamatnolīgumu, kas
pazīstams arī kā institucionālais nolīgums (InstA).
Mērķis ir konsolidēt divpusējo pieeju.
Pēc sarunu pārtraukšanas 2021. gada maijā sarunas ar ES tika atsāktas 2024. gada martā.
"Zeitgeschehen im Fokus" žurnālists Tomass Kaizers (Thomas Kaiser) raksta, ka pašreizējo konstitucionālo pamatu - tā
saukto kopīgo vienošanos - vairs nevar saukt par pamatnolīgumu, jo pretējā gadījumā tas nekavējoties tiktu atcelts.
Tāpēc to ātri pārdēvēja par "Divpusējiem nolīgumiem III".
Tā kā saskaņā ar nesen veikto aptauju divpusējo pieeju atbalsta lielākā daļa iedzīvotāju,
šķiet, ka Federālās padomes plāns darbojas.
Taču tas ir smilšu mešana iedzīvotājiem acīs.
Pēc Kaisera kunga domām, fakts ir tāds, ka ES ir tādas pašas prasības kopējā vienošanās un pamatnolīgumā.
Viņa pieprasīja, lai domstarpību gadījumā par divpusējo nolīgumu interpretāciju kā galīgā instance lemtu Eiropas Kopienu Tiesa.
Kaiser saka: "Vienkāršā valodā tas nozīmē, ka tiek piemēroti ES tiesību akti.
Tāpēc Šveicei automātiski jāpieņem ES tiesību akti, ko eifēmistiski dēvē par dinamisku tiesību aktu pieņemšanu.
Taču tajā nav nekā dinamiska, Šveicei nav manevrēšanas iespēju."
Ārlietu ministrs Ignazio Kasis 2024. gada 27. novembrī Bernē uzstājās ar plašsaziņas līdzekļiem.
Bija paredzēta tikšanās ar Eiropas Komisijas priekšsēdētāja vietnieku Marošu Šefcoviču.
Pēc Cassis kunga teiktā, mērķis joprojām ir panākt būtisku sarunu noslēgumu līdz gada beigām.
Par kohēzijas iemaksu summu, ko Šveice maksā ES par daļēju piekļuvi Eiropas
vienotajam tirgum, tiks runāts tikai pašā noslēgumā.
"Galu galā mēs varam diskutēt par naudu," saka Cassis.
Saskaņā ar Šveices radio un televīzijas raidījuma "SRF" pētījumu Šveice, visticamāk, turpmāk ES kohēzijas
fondos maksās aptuveni 350 miljonus Šveices franku gadā.
Tas ir ievērojami vairāk nekā aptuveni 130 miljoni gadā, ko Šveice ir maksājusi nabadzīgākām ES austrumu daļas valstīm.
2024. gada 1. decembra rakstā Šveices tabloīdā "BLICK" tiek citēts kāds iekšējās informācijas avots:
"Pat ja nav izpildīti visi sarunu pilnvaru punkti, ir iespējams teikt: mums ir vienošanās."
Gan Bernes, gan Briseles viedoklis ir skaidrs: "Mēs esam pietiekami daudz vienojušies, pārējais ir jānoskaidro iekšzemē."
Saskaņā ar "BLICK" datiem tika plānots šāds grafiks:
"13. decembrī Federālā padome vēlreiz apspriedīs ES lietu.
Ja viņš dos zaļo gaismu, sestdien pirms Ziemassvētkiem, 21. decembrī, tiks pārsteigts ar zibspuldzēm:
Pēc tam ES Komisijas vadītāja Ursula fon der Leiena personīgi ieradīsies Bernē, lai simboliski noslēgtu sarunas."
Saskaņā ar 11. decembra SRF rakstu to var dzirdēt gan Briselē, gan Bernē.
Saskaņā ar "BLICK" teikto, vēl nekas nav pateikts "maisā", taču ir daudz norāžu, ka
vienošanās ar ES tiks pabeigta Ziemassvētku laikā.
Ziemassvētku laikā?! - Kad sabiedrība ir aizņemta citur?! Vai tas varētu būt tāpēc, lai
varētu noslēgt vienošanos ar ES bez liela sašutuma?
Līdz šim pret pamatnolīgumu ar ES vienmēr ir bijuši lieli iebildumi. Pēdējās sarunas bija
jāpārtrauc, jo pretestība bija pārāk liela.
Tā nebūtu pirmā reize vēsturē, kad svarīgi lēmumi tiek pieņemti laikā, kad sabiedrība ir aizņemta.
1913. gada 23. decembrī, dienu pirms Ziemassvētkiem, izputējušais Kongress pieņēma grozījumus likumā par FED dibināšanu.
2006. gada Pasaules kausa izcīņas futbolā "vasaras pasakas" laikā Vācija nolēma paaugstināt PVN no
16 līdz 19 procentiem - no 2007. gada 1. janvāra.
Citi piemēri atrodami programmā "Vai lielie notikumi tiek izmantoti apzināti, lai novērstu uzmanību?"
Visbeidzot, skatiet, ko Šveices nacionālais padomnieks Francs Grūters (Franz Grüter) intervijā neatkarīgajai
Šveices interneta televīzijai "HOCH2" saka par to, kāpēc jaunais pamatnolīgums ir ļoti bīstams.
Jūs tagad īsi pieminējāt pamatnolīgumu, ko Federālā padome vēlas noslēgt ar ES.
Tātad tas ir sava veida visaptverošs nolīgums, kā saka, "Bilaterals III", bet tie nav atsevišķi nolīgumi, bet gan
vispārēja pakete, tā sauktais institucionālais risinājums.
Patiesībā viņi vēlējās būt gatavi sarunām par līgumu līdz gada beigām. Jums kā ārpolitikas ekspertam un jebkurā
gadījumā kā Nacionālās padomes loceklim šī politika ir tuva.
Ko jūs dzirdat? Kāds ir šo sarunu statuss?
[Tāpēc es varu teikt, ka Federālā padome vēlas pabeigt šīs sarunas līdz gada beigām.
Svarīgi atzīmēt, ka ES uzsver, ka "Divpusējie nolīgumi III" vairs nav divpusēji nolīgumi, jo tādi tie vairs nav.
Divpusēji līgumi nozīmētu, ka mums ir līgumi acu līmenī, bet šeit mums tiktu uzspiesti Eiropas
tiesību akti, un tādējādi tie vairs nebūtu divpusēji.
Gluži pretēji, tas būtu pakļaušanas līgums. Federālā padome vēlētos to pabeigt.
Tajā pašā laikā Bernē dažādos departamentos strādā aptuveni 100 cilvēku, lai veiktu visas
nepieciešamās izmaiņas iekšpolitikas tiesību aktos.
Tiek runāts par vismaz 30 likumiem, kas vēl ir jāpielāgo.
Un tad - ja šis grafiks būs pareizs - Federālā padome nākamgad, t.i., 2025. gadā, nāks klajā ar konsultāciju depešu.
Saskaņā ar Federālās padomes sniegto informāciju depeša aptver vairāk nekā 1000 lappušu, lai jūs redzētu, cik milzīga tā ir.
Un tad nākamgad, iespējams, gada otrajā pusē, tas tiks iesniegts parlamentam, un es domāju, ka referendums notiks 2026. gadā.
Šis būs svarīgākais referendums pēdējo 30 gadu laikā.
Es esmu teicis, ka šī ir visu cīņu māte.
Tātad tas patiešām ir jautājums par Šveices desu - vai mēs varam turpināt būt brīvi, neatkarīgi un tieši demokrātiski.
- un no šī viedokļa raugoties, lielais balsojums, iespējams, notiks 2026. gadā.
Apskatīsim šos punktus nedaudz sīkāk.
Jūs īsi minējāt, ko tas varētu ietekmēt. Atslēgvārds "tiešā demokrātija".
Kāpēc, jūsuprāt, šāds pamatnolīgums to apdraudētu?
Tātad jums arī iepriekš jāsaka, ka arī šeit masu mediji katru dienu ziņo par kaut kādām drošības klauzulām un kaut
kādām studentu maksām, par kaut kādiem šo sarunu punktiem.
Taču patiesībā par patiešām svarīgo jautājumu, proti, Šveices institucionālo integrāciju ES, vairs netiek diskutēts.
Tas, par ko joprojām notiek diskusijas Briselē, patiesībā ir blakus jautājums.
Un vissvarīgākais jautājums šajā līgumā ir, pirmkārt, tas, ka mums automātiski - to sauc par
dinamiku - automātiski būs jāpieņem ES tiesību akti.
Ja Šveices iedzīvotāji rīkos referendumu vai plebiscītu un neievēros noteikumus, viņi tiks sodīti.
To sauc par kompensācijas pasākumiem.
Ja mēs nepanāksim vienošanos, tad saistoša būs Eiropas Kopienu Tiesa, kurai ir galavārds par to, kas
piemērojams šeit, Šveicē, - tā teikts dokumentos.
Mēs būtu Briseles kolonija. Un visbeidzot, bet ne mazāk svarīgi - mums būtu regulāri jāmaksā nauda ES.
Šie ir četri vissvarīgākie punkti, kas patiesībā ir lielākā Šveices problēma.
Arī visi pārējie punkti, par kuriem vēl notiek sarunas, var būt svarīgi, taču tie nav galvenā problēma.
Klausoties jūs, es redzu, ka tiešā demokrātija tiek vājināta un apdraudēta, ka suverenitāte vairs nav patiesi neatkarīga.
Jūs pieminējāt šo maksu beigās. Es gribētu to mazliet sīkāk izvērst.
Tā ir tā sauktā tirgus piekļuves maksa, ieejas biļete šajā tirgū.
Kāpēc tas ir tik vienpusīgi? ES ir piekļuve arī Šveices tirgum.
Tad kāpēc Šveice neiekasē šādu maksu?
Kā rodas šī vienpusība? Un kāpēc tā ir tik liela?
Tagad no dažādiem avotiem atkal esam dzirdējuši, ka ES acīmredzot vēlas vairākus simtus miljonu katru gadu.
Īsā laikā varat ātri sasniegt vairākus miljardus. Kā tas notiek?
No ES perspektīvas - es kopā ar delegāciju biju Briselē neilgi pēc tam, kad 2021. gada novembrī tika atceltas pirmās sarunas.
- Briselē Šveice vienmēr ir tikusi attēlota tā, it kā mēs būtu lielie "ķiršu ķērāji" un ka mēs gūstam
labumu no Eiropas Savienības, tāpēc mums ir jāmaksā.
Tagad iedomājieties, ja ASV tirgotos ar ES vai Ķīna tirgotos ar ES, nevienam neienāktu prātā pieprasīt par to naudu.
Savukārt attiecībās starp Šveici un ES mēs pērkam par aptuveni 20 miljardiem gadā vairāk nekā otrādi.
Tātad mēs esam ļoti labs Eiropas Savienības klients, un ES patiesībā būtu jāmaksā nauda mums, nevis otrādi.
Tātad pasaule ir traka, un cerības ir, ka ES tiks veidota pēc Norvēģijas modeļa.
Un jūs varat aptuveni ekstrapolēt, ka tas, iespējams, būtu līdz pat miljardam gadā, kas mums būtu jāmaksā ES.
Tāpēc tas ir pilnīgi nesaprotami, un es arī nesaprotu, kāpēc Federālā padome to neiekļāva sarunās jau no paša sākuma.
Tātad šie jautājumi Briselē vairs netiek apspriesti.
Kā tas nāk? Vai valsts valdība kaut kā ir zaudējusi kompasu? Vai viņiem tas nav svarīgi?
Vai tā tik augstu vērtē citas lietas, ka jūs sakāt: "Tā nav problēma, mēs labāk samaksāsim
miljardu, jo mēs saņemsim tik daudz ko citu?"
Kāds būtu šis otrs? Kāda ir Federālās padomes racionalitāte, loģika?
Jums uz brīdi ir jāatgriež laiks atpakaļ. 2021. gada 26. maijā Federālā padome pārtrauca sarunas Briselē.
Toreiz prezidents Parmelins bija mediju priekšā kopā ar fon der Leienas kundzi - fon der Leienas kundze bija
tur ar sastingušo sejas izteiksmi - un viņš viņai teica: "Mēs nevaram parakstīt šo līgumu."
Un tad Bernē notika šādi notikumi: Pārējās partijas masveidā iejaucās Federālajā padomē:
"Tas nav iespējams, viņam būtu jāsāk jaunas sarunas no jauna."
Ārlietu ministrs Ignazio Kasī (Ignazio Cassis) toreiz sacīja: "Mēs nekad nenoslēgsim 2.0. pamatnolīgumu."
Taču tas, ko viņš ir izdarījis tagad, ir sliktāk nekā pamatnolīgums 2.0.
Jo tajā laikā šie līdzekļi ES netika iekļauti.
Un tad Šveice 2021. gada septembrī bez nosacījumiem samaksāja ES 1 miljardu Šveices franku.
Tas bija kā vainas sajūta Bernā.
Es atceros arī laiku, kad bija politiķi, kas devās uz Briseli un atvainojās par Šveici. Jums tas ir jāiztēlojas.
Un tas bija noskaņojums, kas lika Federālajai padomei atsākt sarunas ar ES.
Šoreiz diemžēl es nedomāju, ka Federālā padome pati pārtrauks šo pasākumu.
Viņš, visticamāk, ar lielu pārliecību vērsīsies ar šo jautājumu parlamentā un galu galā pie vēlētājiem.
Arī šajā gadījumā lielais jautājums ir šāds: "Vai tas jādara ar kantonu vairākumu vai tikai ar tautas vairākumu?
Tas, ka tas nav pašsaprotams, ka tam nepieciešams kantonu vairākums, vienkārši liecina par to, ka
cilvēki zina, ka iedzīvotāji ir ļoti kritiski un pat vēlas pārspēt kantonu vairākumu.
Pašlaik pastāv kompasa iniciatīva, kas faktiski vēlas to panākt, lai visa demokrātija, tostarp kantoni,
varētu izteikties. Tas ir tas, ko nozīmē kantonu vairākums.
Jūs esat arī uzņēmējs, kā jau mēs teicām sākumā, ne tikai politiķis.
Kas ir nepieciešams, lai Eiropā gūtu panākumus un veiktu uzņēmējdarbību?
Vai mums vispār ir vajadzīgi kādi īpaši nolīgumi, vai arī kāda veida politiska sistēma - nevis tieši
pamatnolīgumi, bet kāda veida sistēma ir vajadzīga?
Vai pietiek ar brīvo tirdzniecību? Vai arī kādu koncepciju jūs patiesībā domājat kā alternatīvu šai spēcīgajai
institucionālajai integrācijai, ko vēlas ES, Brisele un Bernē?
Vispirms es gribētu teikt, ka arī es esmu nobažījies: Mēs nevēlamies karu ar ES.
Starp citu, es arī neesmu priecīgs, kad ES neveicas labi.
Tam neveicas labi. ES ekonomiski neveicas labi.
Tāpēc es patiešām neesmu lepns, bet galu galā mēs esam ieinteresēti labās attiecībās ar Eiropas Savienību.
Mēs varam noslēgt tik daudz līgumu ar ES, cik vēlamies.
Taču nav iespējams, ka mēs - un tas bija vissvarīgākais vēstījums, ko prezidentam Parmelīnam nebija ļauts teikt
Federālās padomes vārdā: Mums beidzot ir skaidri jārunā ar ES:
"Mēs nevaram slēgt un neslēgsim līgumus, kuros mums būtu jāuzņemas jūsu tiesības."
Šīs ir ekonomiskās priekšrocības un atšķirības, ar kurām mēs varam izcelties arī nākotnē, lai gan esam valsts ar augstu
atalgojumu līmeni, ja mums būs pievilcīgāki pamatnosacījumi, zemāki nodokļi, liberālāki darba tiesību akti nekā ES.
Un visas šīs priekšrocības palīdzēs Šveicei gūt panākumus arī ilgtermiņā.
Un, ja mums tas viss būs jāmaina, tad mēs nokļūsim Eiropas vidusslāņa vidū.
Tad vairs nav nekādu juridisku atšķirību.
To mēs saucam par "vienlīdzīgiem konkurences apstākļiem".
Tātad viss ir saskaņots ar dzelzi. Visiem ir vienādi likumi. Un mēs to nevēlamies.
Mēs nevēlamies vienāda garuma iesmus, mēs vēlamies garākus iesmus.
Tad mēs arī turpmāk būsim ekonomiski veiksmīgi.