Fra 2014 til 2021 forhandlet Sveits med EU om en rammeavtale, også kjent som en institusjonell avtale (InstA).
Målet er å konsolidere den bilaterale tilnærmingen.
Etter at forhandlingene ble avbrutt i mai 2021, ble forhandlingene med EU gjenopptatt i mars 2024.
Thomas Kaiser fra "Zeitgeschehen im Fokus" skriver at det nåværende konstitusjonelle grunnlaget - den såkalte
Common Understanding - ikke lenger kan kalles en rammeavtale, da den ellers umiddelbart ville falle gjennom.
Derfor ble den raskt omdøpt til "Bilaterale avtaler III".
Ettersom den bilaterale tilnærmingen støttes av et flertall av befolkningen ifølge en fersk
undersøkelse, ser det ut til at Forbundsrådets plan fungerer.
Men dette er å kaste sand i øynene på befolkningen.
Ifølge Kaiser er det et faktum at EU har de samme kravene i den felles forståelsen som i rammeavtalen.
Hun krevde at i tilfelle uenighet om tolkningen av de bilaterale avtalene, skulle EU-domstolen avgjøre saken som siste instans.
Kaiser sier: "I klartekst betyr dette at EU-retten gjelder.
Sveits må derfor automatisk akseptere EU-retten, noe som eufemistisk omtales som dynamisk adopsjon av lov.
Men det er ikke noe dynamisk ved det, Sveits har ikke noe handlingsrom."
Utenriksminister Ignazio Cassis talte til pressen i Bern 27. november 2024.
Det var planlagt et møte med EU-kommisjonens visepresident, Maros Sefcovic.
Ifølge Cassis er målet fortsatt å komme frem til en realitetsavslutning på forhandlingene innen utgangen av året.
Størrelsen på samhørighetsbidraget som Sveits betaler til EU for sin delvise adgang til det europeiske
indre marked, vil først bli diskutert helt til slutt.
"Til slutt kan vi diskutere penger, sier Cassis.
Ifølge en undersøkelse utført av det sveitsiske radio- og fjernsynsprogrammet "SRF" vil Sveits trolig
betale vel 350 millioner sveitsiske franc i året i samhørighetsmidler til EU i fremtiden.
Dette er betydelig høyere enn de rundt 130 millionene per år som Sveits har betalt for fattigere land i den østlige delen av EU.
I en artikkel i den sveitsiske tabloidavisen "BLICK" fra 1. desember 2024 siteres en innsider på følgende måte
"Selv om ikke alle punkter i forhandlingsmandatet er oppfylt, er det mulig å si: Vi har en avtale."
For både Bern og Brussel er det klart: "Vi har forhandlet nok, resten må avklares på hjemmebane."
Ifølge "BLICK" var følgende rutetabell planlagt:
"Den 13. desember skal Forbundsrådet igjen diskutere EU-saken.
Hvis han da gir grønt lys, vil det smelle av blitzlamper lørdagen før jul, den 21. desember:
Deretter kommer EU-kommisjonens leder, Ursula von der Leyen, personlig til Bern for å besegle
den symbolske avslutningen på forhandlingene."
Ifølge en artikkel publisert av "SRF" 11. desember kan dette høres både i Brussel og i Bern.
Ifølge "BLICK" er ingenting "i boks" ennå, men mye tyder på at avtalen med EU vil bli ferdigforhandlet i løpet av julen.
I juleperioden?! - Når folk er opptatt andre steder? Kan det være for at avtalen med EU skal gå igjennom uten et stort ramaskrik?
Så langt har det alltid vært et stort ramaskrik mot en rammeavtale med EU. De siste
forhandlingene måtte avlyses fordi motstanden var for stor.
Det ville ikke være første gang i historien at viktige beslutninger har blitt presset gjennom på
tidspunkter da offentligheten ellers er opptatt.
Den 23. desember 1913, dagen før julaften, ble lovendringen om opprettelsen av FED vedtatt av den desimerte kongressen.
Under "sommereventyret" med fotball-VM i 2006 bestemte Tyskland seg for å øke momsen fra 16
til 19 prosent - med virkning fra 1. januar 2007.
Flere eksempler finner du i programmet "Brukes store begivenheter bevisst som avledningsmanøver?"
Til slutt, se hva det sveitsiske nasjonalrådet Franz Grüter sier i et intervju med den uavhengige sveitsiske internett-tv-kanalen
"HOCH2" om hvorfor den nye rammeavtalen er svært farlig.
Du har nå kort nevnt rammeavtalen som Forbundsrådet ønsker å inngå med EU.
Så det er en slags paraplyavtale, "Bilaterals III", som de sier, men det er ikke bare individuelle avtaler,
det er en samlet pakke, en såkalt institusjonell løsning.
De ønsket faktisk å være klare til å forhandle om traktaten innen utgangen av året. Du er tett på denne
politikken, som utenrikspolitisk ekspert og i alle fall som medlem av det nasjonale rådet.
Hva hører du? Hva er status i disse forhandlingene?
[Så jeg kan si at Forbundsrådet ønsker å avslutte disse forhandlingene innen utgangen av året.
Det er viktig å merke seg at EU understreker at "Bilaterals III" ikke lenger er bilaterale avtaler, fordi de ikke lenger er det.
Bilateralt vil si at vi har traktater i øyehøyde, men her vil europeisk lov bli pålagt
oss, og dermed er det ikke lenger bilateralt.
Tvert imot, det ville være en underkastelsestraktat. Forbundsrådet vil gjerne fullføre dette.
Samtidig arbeider rundt 100 personer i ulike avdelinger i Bern med å gjøre alle de nødvendige
endringene i den innenrikspolitiske lovgivningen.
Det er snakk om minst 30 lover som fortsatt må tilpasses.
Og så - hvis denne tidsplanen holder - vil Forbundsrådet sende ut en høringsuttalelse neste år, dvs. i 2025.
Ifølge Forbundsrådet omfatter meldingen over 1000 sider, bare så du ser hvor stor den er.
Og så vil det gå til parlamentet neste år, sannsynligvis i andre halvdel av året, og jeg regner
med at det blir en folkeavstemning en gang i 2026.
Dette blir den viktigste folkeavstemningen de siste 30 årene.
Jeg har sagt at dette er alle kampers mor.
Så det er virkelig et spørsmål om pølse for Sveits - om vi kan fortsette å være frie, uavhengige og direkte demokratiske
- og slik sett vil den store avstemningen trolig finne sted i 2026.
La oss gå gjennom disse punktene litt mer.
Du nevnte kort hva som ville bli påvirket av dette. Stikkord "direkte demokrati".
Hvorfor tror du at en slik rammeavtale vil sette dette i fare?
Så du må også si på forhånd, her igjen, at mainstream-mediene rapporterer hver dag om en eller annen form for
sikkerhetsklausuler og en eller annen form for studentavgifter, en eller annen form for punkter fra disse forhandlingene.
Men det virkelig store spørsmålet, nemlig Sveits' institusjonelle integrasjon i EU,
diskuteres faktisk ikke lenger i det hele tatt.
Det som fortsatt diskuteres i Brussel, er egentlig et sidespørsmål.
Og det viktigste punktet i denne traktaten er for det første at vi automatisk - det kalles
dynamisk - automatisk må innføre EU-lovgivning.
Hvis sveitserne avholder en folkeavstemning eller en folkeavstemning og ikke
retter seg etter dette, vil de bli straffet.
Dette kalles da kompenserende tiltak.
Hvis vi ikke kommer til enighet, er det EU-domstolen, som har det siste ordet om hva som gjelder her i
Sveits, som er bindende - det er det som står i papirene.
Vi ville bli en koloni i Brussel. Og sist, men ikke minst, ville vi måtte betale penger til EU på løpende basis.
Dette er de fire viktigste punktene som faktisk er det største problemet for Sveits.
Og alle de andre punktene som det fortsatt forhandles om, kan også være viktige, men de er ikke hovedproblemet.
Når jeg lytter til dere, ser jeg at det direkte demokratiet svekkes og settes i fare, at
suvereniteten ikke lenger er virkelig uavhengig.
Du nevnte dette gebyret på slutten. Jeg vil gjerne utdype det litt mer.
Dette er en såkalt markedsadgangsavgift, en inngangsbillett til dette markedet.
Hvorfor er dette så ensidig? EU har også tilgang til det sveitsiske markedet.
Så hvorfor krever ikke Sveits en slik avgift?
Hvordan oppstår denne ensidigheten? Og hvorfor er den så høy?
Nå har vi igjen hørt fra ulike kilder at EU angivelig vil ha flere hundre millioner hvert år.
Man kan fort komme opp i flere milliarder på kort tid. Hvordan kan det skje?
Fra EUs perspektiv - jeg var i Brussel med en delegasjon kort tid etter at de første forhandlingene ble avlyst i 2021, i november
- I Brussel har Sveits alltid blitt fremstilt som om vi var de store "kirsebærplukkerne",
og at vi nøt godt av EU og derfor måtte betale.
Tenk deg nå at hvis USA handlet med EU, eller Kina handlet med EU, ville det aldri falle noen inn å kreve penger for det.
Og i forholdet mellom Sveits og EU kjøper vi for rundt 20 milliarder mer per år enn omvendt.
Så vi er en supergod kunde av EU, og EU burde faktisk betale oss penger og ikke omvendt.
Så verden er gal, og forventningen til EU er at det skal bli etter denne norske modellen.
Og kan man ekstrapolere det grovt, vil det trolig bli opp mot en milliard i året som vi må betale EU.
Så det er helt uforståelig, og jeg forstår heller ikke hvorfor Forbundsrådet ikke tok dette med i forhandlingene fra starten av.
Disse punktene diskuteres altså ikke lenger i Brussel.
Hvordan kan det ha seg? Har statsregjeringen på en eller annen måte mistet kompasset? Er dette ikke viktig for dem?
Verdsetter den andre ting så høyt at du sier: "Det er ikke noe problem, vi betaler
heller en milliard fordi vi får så mye annet?"
Hva skulle dette andre være? Hva er rasjonaliteten, logikken i Forbundsrådet?
Du må skru klokken tilbake et øyeblikk. Den 26. mai 2021 avbrøt Forbundsrådet forhandlingene i Brussel.
President Parmelin sto foran mediene sammen med von der Leyen - fru von der Leyen var der med et forstenet ansiktsuttrykk -
og han sa til henne: "Vi kan ikke undertegne denne traktaten."
Og så skjedde følgende i Bern: De andre partiene grep inn - massivt - overfor Forbundsrådet:
"Det er ikke mulig, da må han starte nye forhandlinger igjen."
Utenriksminister Ignazio Cassis sa den gang: "Vi kommer aldri til å inngå en rammeavtale 2.0."
Men det han nå har gjort, er verre enn en rammeavtale 2.0.
For på den tiden var ikke disse midlene til EU inkludert.
Og Sveits betalte deretter betingelsesløst 1 milliard sveitsiske franc til EU i september 2021.
Det var som å ha dårlig samvittighet i Bern.
Jeg husker også da det var politikere som dro til Brussel og ba om unnskyldning for Sveits. Du må forestille deg det.
Og det var denne stemningen som førte til at Forbundsrådet gjenopptok forhandlingene med EU.
Denne gangen tror jeg dessverre ikke at Forbundsrådet selv vil stoppe denne øvelsen.
Han vil sannsynligvis - med stor grad av sikkerhet - ta dette videre til parlamentet og i siste instans til velgerne.
Også der kommer det store spørsmålet: "Skal dette skje med et flertall av kantonene eller bare et flertall av folket?
At dette ikke er en selvfølge, at det krever et flertall i kantonene, viser bare at man vet at befolkningen er svært kritisk
- og til og med ønsker å overstyre flertallet i kantonene.
Det finnes nå Compass Initiative, som faktisk ønsker å oppnå dette, slik at hele demokratiet - inkludert kantonene - kan ha
noe å si. Det er det som menes med et flertall av kantonene.
Du er også en gründer - som vi sa innledningsvis - ikke bare en politiker.
Hva skal til for å gjøre forretninger i Europa, rent forretningsmessig?
Trenger vi i det hele tatt noen spesielle avtaler, eller hva slags politisk rammeverk - ikke
akkurat rammeavtaler - men hva slags rammeverk trengs?
Er frihandel nok? Eller hvilket konsept har du egentlig i tankene som et alternativ til denne sterke
institusjonelle integrasjonen som EU, Brussel og Bern ønsker?
Vel, jeg vil gjerne begynne med å si at jeg også er bekymret: Vi ønsker ikke krig med EU.
For øvrig er jeg heller ikke glad når det går dårlig med EU.
Det går ikke bra. EU gjør det ikke bra økonomisk.
Så jeg er virkelig ikke skadefro, men til syvende og sist er vi interessert i et godt forhold til EU.
Vi kan også inngå så mange traktater med EU som vi vil.
Men det som ikke er mulig, er at vi - og dette var det viktigste budskapet som president Parmelin ikke fikk lov til å si på
vegne av Forbundsrådet: Vi må endelig snakke tydelig til EU:
"Vi kan ikke og vil ikke inngå kontrakter der vi må overta dine rettigheter."
Og det er disse økonomiske fordelene og forskjellene vi kan fortsette å skille oss ut på i fremtiden - selv om vi er et
høylønnsland - hvis vi har mer attraktive rammebetingelser, hvis vi har lavere skatter, hvis vi har en
arbeidslovgivning som er mer liberal enn den i EU.
Og alle disse fordelene vil også hjelpe Sveits til å lykkes på lang sikt.
Og hvis vi må endre alt dette, vil vi falle inn i den gjennomsnittlige middelklassen i Europa.
Da er det ikke lenger noen juridiske forskjeller.
Det er det vi kaller "like konkurransevilkår".
Så alt er på linje med jernet. Alle har de samme lovene. Og det vil vi ikke ha.
Vi vil ikke ha like lange spyd, vi vil ha lengre spyd.
Da vil vi fortsette å være økonomisk vellykkede.