Între 2014 și 2021, Elveția a purtat negocieri cu UE cu privire la un acord-cadru,
cunoscut și sub numele de acord instituțional (AI).
Scopul este de a consolida abordarea bilaterală.
După ce negocierile au fost întrerupte în mai 2021, negocierile cu UE au fost reluate în martie 2024.
Thomas Kaiser de la "Zeitgeschehen im Fokus" scrie că actuala bază constituțională - așa-numita Înțelegere comună - nu mai
poate fi numită un acord-cadru, deoarece altfel ar cădea imediat.
Prin urmare, a fost redenumit rapid "Acorduri bilaterale III".
Întrucât abordarea bilaterală este susținută de majoritatea populației, conform unui sondaj recent,
se pare că planul Consiliului Federal funcționează.
Dar asta înseamnă să arunci cu nisip în ochii populației.
Potrivit dlui Kaiser, adevărul este că UE are aceleași cerințe în Înțelegerea comună ca și în acordul-cadru.
Ea a cerut ca, în cazul unor dezacorduri privind interpretarea acordurilor bilaterale, Curtea
Europeană de Justiție să decidă în ultimă instanță.
Kaiser spune: "În limbaj simplu, aceasta înseamnă că se aplică legislația UE.
Prin urmare, Elveția trebuie să accepte automat legislația UE, ceea ce se numește eufemistic adoptarea dinamică a legii.
Dar nu este nimic dinamic, Elveția nu are spațiu de manevră."
Ministrul afacerilor externe, Ignazio Cassis, s-a adresat presei la Berna, la 27 noiembrie 2024.
A fost programată o întâlnire cu vicepreședintele Comisiei Europene, Maros Sefcovic.
Potrivit dlui Cassis, obiectivul rămâne acela de a ajunge la o concluzie substanțială
a negocierilor înainte de sfârșitul anului.
Valoarea contribuției de coeziune pe care Elveția o plătește UE pentru accesul său parțial la
piața unică europeană va fi discutată doar la final.
"În cele din urmă, putem discuta despre bani", spune Cassis.
Conform studiului realizat de emisiunea de radio și televiziune elvețiană "SRF", Elveția ar putea plăti în
viitor Uniunii Europene 350 de milioane de franci elvețieni pe an din fondurile de coeziune.
Această sumă este semnificativ mai mare decât cele aproximativ 130 de milioane pe an pe care Elveția le-a
plătit pentru țările mai sărace din partea de est a UE.
Într-un articol din ziarul tabloid elvețian "BLICK" din 1 decembrie 2024, un insider este citat după cum urmează:
"Chiar dacă nu toate punctele din mandatul de negociere sunt îndeplinite, se poate spune: avem un acord."
Atât pentru Berna, cât și pentru Bruxelles, este clar: "Am negociat suficient, restul trebuie clarificat pe plan intern".
Conform "BLICK", a fost planificat următorul orar:
"La 13 decembrie, Consiliul Federal va discuta din nou dosarul UE.
În cazul în care va da undă verde, în sâmbăta dinaintea Crăciunului, la 21
decembrie, vor fi aprinse o mulțime de beculețe:
Apoi, șefa Comisiei Europene, Ursula von der Leyen, va veni personal la Berna pentru a
pecetlui încheierea simbolică a negocierilor."
Conform unui articol publicat de "SRF" la 11 decembrie, acest lucru se poate auzi atât la Bruxelles, cât și la Berna.
Potrivit "BLICK", nimic nu este încă "în sac", dar există multe indicii că acordul cu UE va fi finalizat în perioada Crăciunului.
În perioada Crăciunului?! - Când publicul este ocupat în altă parte?! Ar putea fi aceasta pentru ca
acordul cu UE să poată fi încheiat fără mari proteste?
Până în prezent, a existat întotdeauna o revoltă uriașă împotriva unui acord-cadru cu UE. Ultimele negocieri au
trebuit să fie anulate deoarece rezistența a fost prea mare.
Nu ar fi prima dată în istorie când decizii importante sunt adoptate în momente în care publicul este ocupat cu altceva.
La 23 decembrie 1913, cu o zi înainte de Ajunul Crăciunului, amendamentul la legea de
înființare a FED a fost adoptat de Congresul decimat.
În timpul "basmului de vară" al Cupei Mondiale de Fotbal din 2006, în Germania s-a luat decizia de a crește
TVA-ul de la 16 la 19% - începând cu 1 ianuarie 2007.
Alte exemple pot fi găsite în programul "Sunt evenimentele majore folosite în mod deliberat ca o diversiune?"
În cele din urmă, vedeți ce spune consilierul național elvețian Franz Grüter într-un interviu cu canalul independent
elvețian de televiziune pe internet "HOCH2" despre motivul pentru care noul acord-cadru este extrem de periculos.
Ați menționat acum pe scurt acordul-cadru pe care Consiliul Federal dorește să îl încheie cu UE.
Deci este un fel de acord global, "Bilaterale III", cum se spune, dar nu este vorba de acorduri individuale, ci
de un pachet global, o așa-numită soluție instituțională.
De fapt, ei doreau să fie pregătiți să negocieze tratatul până la sfârșitul anului. Sunteți aproape de această
politică, ca expert în politică externă și, în orice caz, ca membru al Consiliului Național.
Ce auziți? Care este stadiul acestor negocieri?
[Așadar, pot spune că Consiliul Federal ar dori să finalizeze aceste negocieri până la sfârșitul anului.
Este important de remarcat faptul că UE subliniază că "Bilaterale III" nu mai sunt acorduri bilaterale, deoarece nu mai sunt.
Bilateral ar însemna că avem tratate pe picior de egalitate, dar aici legea europeană
ne-ar fi impusă și astfel nu mai este bilaterală.
Dimpotrivă, ar fi un tratat de subjugare. Ei bine, Consiliul Federal ar dori să finalizeze acest lucru.
În același timp, aproximativ 100 de persoane lucrează în diferite departamente din Berna pentru a face toate
modificările necesare la legislația privind politica internă.
Se vorbește de cel puțin 30 de legi care trebuie încă adaptate.
Și apoi - dacă acest calendar funcționează - Consiliul Federal va emite un mesaj de consultare anul viitor, adică în 2025.
Potrivit Consiliului Federal, dispeceratul cuprinde peste 1 000 de pagini, ca să vedeți cât de mare este.
Apoi va fi înaintată parlamentului anul viitor, probabil în a doua jumătate a anului, și cred că va
avea loc un referendum la un moment dat în 2026.
Acesta va fi cel mai important referendum din ultimii 30 de ani.
Am spus că aceasta este mama tuturor bătăliilor.
Așadar, este vorba despre cârnați pentru Elveția - dacă putem continua să fim liberi, independenți și direct democrați
- și, din acest punct de vedere, marele vot va avea loc probabil în 2026.
Haideți să mai analizăm puțin aceste puncte.
Ați menționat pe scurt ce ar fi afectat de acest lucru. Cuvântul cheie "democrație directă".
De ce credeți că acest lucru ar fi periclitat de un astfel de acord-cadru?
Deci, de asemenea, trebuie să spuneți în avans, aici, din nou, mass-media mainstream raportează în fiecare zi despre
un fel de clauze de salvgardare și un fel de taxe pentru studenți, un fel de puncte din aceste negocieri.
Dar, de fapt, problema cu adevărat importantă, și anume integrarea instituțională a Elveției în UE, nu mai este discutată deloc.
Ceea ce se discută în continuare la Bruxelles este de fapt o problemă secundară.
Iar cel mai important aspect din acest tratat este, în primul rând, că vom adopta
automat - se numește dinamică - legislația UE.
Dacă poporul elvețian organizează un referendum sau un plebiscit și nu se conformează, acesta va fi penalizat.
Acest lucru se numește măsuri compensatorii.
Dacă nu ajungem la un acord, Curtea Europeană de Justiție va avea ultimul cuvânt cu
privire la ceea ce se aplică aici, în Elveția.
Am fi o colonie a Bruxelles-ului. Și nu în ultimul rând, ar trebui să plătim bani UE în mod repetat.
Acestea sunt cele mai importante patru puncte care reprezintă de fapt cea mai mare problemă pentru Elveția.
Și toate celelalte puncte care sunt încă în curs de negociere pot fi, de asemenea,
importante, dar ele nu sunt problema principală.
Când vă ascult, pot vedea că democrația directă este slăbită și pusă în pericol, că
suveranitatea nu mai este cu adevărat independentă.
Ați menționat această taxă la sfârșit. Aș dori să dezvolt acest aspect puțin mai mult.
Aceasta este o așa-numită taxă de acces pe piață, un bilet de intrare pe această piață.
De ce este acest lucru atât de unilateral? UE are, de asemenea, acces la piața elvețiană.
Atunci de ce Elveția nu percepe o astfel de taxă?
Cum se ajunge la această unilateralitate? Și de ce este atât de mare?
Acum am auzit din nou din diverse surse că UE dorește câteva sute de milioane în fiecare an.
Puteți ajunge rapid la câteva miliarde într-un interval scurt de timp. Cum se întâmplă acest lucru?
Din perspectiva UE - am fost la Bruxelles cu o delegație la scurt timp după ce primele
negocieri au fost anulate în 2021, în noiembrie
- La Bruxelles, Elveția a fost întotdeauna prezentată ca și cum am fi fost marii "culegători de cireșe" și că am fi beneficiat
de Uniunea Europeană și, prin urmare, ar fi trebuit să plătim.
Acum imaginați-vă că, dacă SUA ar face comerț cu UE sau China ar face comerț cu UE,
nimeni nu s-ar gândi să ceară bani pentru asta.
Iar în relația dintre Elveția și UE, noi cumpărăm cu aproximativ 20 de miliarde mai mult pe an decât cealaltă parte.
Așadar, suntem un client foarte bun al Uniunii Europene, iar UE ar trebui să ne plătească bani și nu invers.
Așadar, lumea este nebună și așteptările UE sunt ca aceasta să fie modelată după acest model norvegian.
Și dacă extrapolăm, probabil că va trebui să plătim UE până la un miliard pe an.
Deci este complet de neînțeles și, de asemenea, nu înțeleg de ce Consiliul Federal nu a
inclus acest lucru în negocieri de la început.
Așadar, aceste puncte nu mai sunt discutate la Bruxelles.
Cum așa? Guvernul de stat și-a pierdut cumva busola? Acest lucru nu este important pentru ei?
Prețuiește alte lucruri atât de mult încât să spui: "Nu este o problemă, preferăm să plătim
un miliard pentru că vom primi multe altele?"
Care ar fi această altă soluție? Care este raționalitatea, logica Consiliului Federal?
Trebuie să dăm ceasul înapoi pentru o clipă. La 26 mai 2021, Consiliul Federal a întrerupt negocierile la Bruxelles.
Președintele Parmelin era în fața presei împreună cu dna von der Leyen - dna von der Leyen era acolo cu o expresie
pietrificată - și i-a spus: "Nu putem semna acest tratat".
Apoi, la Berna, s-a întâmplat următorul lucru: Celelalte partide au intervenit - masiv - la Consiliul Federal:
"Nu este posibil, ar trebui să înceapă din nou negocierile."
Ignazio Cassis, ministrul de externe, a declarat la acea vreme: "Nu vom încheia niciodată un acord-cadru 2.0".
Dar ceea ce a făcut el acum este mai rău decât un acord-cadru 2.0.
Pentru că, la acel moment, aceste fonduri către UE nu au fost incluse.
Apoi, Elveția a plătit necondiționat 1 miliard CHF către UE în septembrie 2021.
Era ca și cum te-ai simți vinovat în Berna.
Îmi amintesc, de asemenea, când au existat politicieni care s-au dus la Bruxelles și și-au cerut
scuze pentru Elveția. Trebuie să vă imaginați asta.
Și aceasta a fost starea de spirit care a determinat Consiliul Federal să reia negocierile cu UE.
De data aceasta, din păcate, nu cred că Consiliul Federal va opri el însuși acest exercițiu.
Probabil - cu un grad ridicat de certitudine - va înainta acest lucru parlamentului și, în cele din urmă, electoratului.
Aici, de asemenea, marea întrebare este: "Ar trebui să se facă acest lucru cu majoritatea
cantoanelor sau doar cu majoritatea poporului?
Faptul că acest lucru nu este o chestiune de rutină, că este nevoie de o majoritate a cantoanelor, arată pur și
simplu că oamenii știu că populația este foarte critică - și chiar dorește să treacă peste majoritatea cantoanelor.
Există acum Inițiativa Compass, care de fapt dorește să realizeze acest lucru, astfel încât întreaga democrație -
inclusiv cantoanele - să poată avea un cuvânt de spus. Aceasta este ceea ce se înțelege prin majoritatea cantoanelor.
Sunteți, de asemenea, un antreprenor - așa cum am spus la început - nu doar un politician.
În termeni comerciali, de ce este nevoie pentru a face progrese în Europa, pentru a face afaceri?
Avem nevoie de acorduri speciale sau ce fel de cadru politic - nu chiar acorduri-cadru - ci ce fel de cadru este necesar?
Este suficient liberul schimb? Sau ce concept aveți de fapt în minte ca alternativă la această integrare instituțională
puternică pe care o doresc UE, Bruxelles și Berna?
Ei bine, aș dori să încep prin a spune că și eu sunt îngrijorat: Noi nu vrem război cu UE.
De altfel, nici eu nu sunt fericit când UE nu o duce bine.
Nu o duce bine. UE nu o duce bine din punct de vedere economic.
Așadar, nu vreau să jubilez, dar în cele din urmă suntem interesați de o relație bună cu Uniunea Europeană.
De asemenea, putem încheia cât de multe tratate dorim cu UE.
Dar ceea ce nu este posibil este ca noi - și acesta a fost cel mai important mesaj pe care președintele Parmelin
nu a fost lăsat să îl spună în numele Consiliului Federal: În sfârșit, trebuie să vorbim clar cu UE:
"Nu putem și nu vom încheia contracte în care trebuie să ne asumăm drepturile dumneavoastră."
Și acestea sunt avantajele și diferențele economice prin care putem continua să ne evidențiem în viitor - chiar dacă suntem o
țară cu salarii ridicate - dacă avem condiții-cadru mai atractive, dacă avem taxe mai mici, dacă
avem legi ale muncii mai liberale decât cele din UE.
Și toate aceste avantaje vor ajuta Elveția să aibă succes pe termen lung.
Și dacă trebuie să schimbăm toate astea, atunci vom ajunge în clasa de mijloc medie din Europa.
Atunci nu mai există diferențe juridice.
Aceasta este ceea ce numim "condiții de concurență echitabile".
Deci totul este aliniat cu fierul. Toată lumea are aceleași legi. Iar noi nu vrem asta.
Nu vrem spițe de aceeași lungime, vrem spițe mai lungi.
Atunci vom continua să avem succes economic.