Švica se je od leta 2014 do 2021 z EU pogajala o okvirnem sporazumu, znanem tudi kot institucionalni sporazum (InstA).
Cilj je utrditi dvostranski pristop.
Po prekinitvi pogajanj maja 2021 so se pogajanja z EU nadaljevala marca 2024.
Thomas Kaiser iz revije "Zeitgeschehen im Fokus" piše, da sedanje ustavne podlage - tako imenovanega skupnega dogovora - ni več
mogoče imenovati okvirni sporazum, saj bi sicer takoj propadel.
Zato so ga hitro preimenovali v "dvostranske sporazume III".
Ker dvostranski pristop po nedavni raziskavi podpira večina prebivalstva, se zdi, da načrt Zveznega sveta deluje.
Toda to je metanje peska v oči prebivalcev.
Kaiser meni, da ima EU v skupnem dogovoru enake zahteve kot v okvirnem sporazumu.
Zahtevala je, da v primeru nesoglasij glede razlage dvostranskih sporazumov kot zadnja
instanca odloča Sodišče Evropskih skupnosti.
Kaiser pravi: "V preprostem jeziku to pomeni, da se uporablja pravo EU.
Švica mora zato samodejno sprejeti pravo EU, kar se evfemistično imenuje dinamično prevzemanje prava.
Vendar ni nič dinamičnega, Švica nima manevrskega prostora."
Zunanji minister Ignazio Cassis je 27. novembra 2024 v Bernu spregovoril za medije.
Predvideno je bilo srečanje s podpredsednikom Evropske komisije Marosom Sefcovićem.
Po besedah gospoda Cassisa je cilj še vedno doseči vsebinski zaključek pogajanj pred koncem leta.
O višini kohezijskega prispevka, ki ga Švica plačuje EU za svoj delni dostop do evropskega
enotnega trga, se bo razpravljalo šele na koncu.
"Na koncu se lahko pogovarjamo o denarju," pravi Cassis.
Po raziskavi švicarskega radijskega in televizijskega programa "SRF" bo Švica v prihodnje EU iz kohezijskih skladov
verjetno plačala dobrih 350 milijonov švicarskih frankov letno.
To je bistveno več kot približno 130 milijonov na leto, ki jih Švica plačuje za revnejše države v vzhodnem delu EU.
V članku v švicarskem tabloidnem časopisu "BLICK" z dne 1. decembra 2024 je naveden naslednji vir informacij:
"Tudi če niso izpolnjene vse točke pogajalskega mandata, lahko rečemo: dogovorili smo se."
Tako za Bern kot za Bruselj je jasno: "Dovolj smo se pogajali, ostalo je treba razjasniti na nacionalni ravni."
Po podatkih podjetja "BLICK" je bil načrtovan naslednji vozni red:
"Zvezni svet bo 13. decembra ponovno razpravljal o dosjeju EU.
Če bo dal zeleno luč, se bo v soboto pred božičem, 21. decembra, zasvetila cela vrsta lučk:
Nato bo vodja Evropske komisije Ursula von der Leyen osebno prišla v Bern in simbolično zapečatila konec pogajanj."
Glede na članek na SRF z dne 11. decembra je to mogoče slišati tako v Bruslju kot v Bernu.
Po navedbah časopisa BLICK ni še nič "v rokah", vendar veliko kaže na to, da bo dogovor z EU dokončno sklenjen v božičnem času.
V božičnem času?! - Ko je javnost zaposlena drugje?! Morda zato, da bi lahko dogovor z EU potekal brez velikega ogorčenja?
Doslej je bilo vedno veliko nasprotovanja okvirnemu sporazumu z EU. Zadnja pogajanja je
bilo treba odpovedati, ker je bil odpor prevelik.
Ne bi bilo prvič v zgodovini, da so bile pomembne odločitve sprejete v času, ko je javnost sicer zaposlena.
23. decembra 1913, dan pred božičnim večerom, je zdesetkani kongres sprejel spremembo zakona o ustanovitvi FED.
Med "poletno pravljico" svetovnega nogometnega prvenstva 2006 se je Nemčija odločila zvišati
DDV s 16 na 19 odstotkov - od 1. januarja 2007.
Več primerov je na voljo v oddaji "Ali se veliki dogodki namenoma uporabljajo za odvračanje pozornosti?"
Za konec si oglejte še besede švicarskega državnega svetnika Franza Grüterja v intervjuju za neodvisno
švicarsko internetno televizijo HOCH2, v katerih je pojasnil, zakaj je novi okvirni sporazum zelo nevaren.
Zdaj ste na kratko omenili okvirni sporazum, ki ga želi Zvezni svet skleniti z EU.
Gre torej za nekakšen krovni sporazum, "Bilaterala III", kot pravijo, vendar ne gre za posamezne sporazume, temveč
za celovit paket, tako imenovano institucionalno rešitev.
Pravzaprav so se želeli o pogodbi pogajati do konca leta. Kot strokovnjak za zunanjo politiko in
vsekakor kot član Državnega sveta ste blizu tej politiki.
Kaj slišite? Kakšno je stanje teh pogajanj?
[Zato lahko rečem, da želi Zvezni svet ta pogajanja zaključiti do konca leta.
Pomembno je poudariti, da EU poudarja, da "dvostranski sporazumi III" niso več dvostranski
sporazumi, ker to niso več dvostranski sporazumi.
Dvostranska bi pomenila, da imamo enakopravne pogodbe, vendar bi nam bilo v tem primeru vsiljeno
evropsko pravo, zato ne bi bila več dvostranska.
Nasprotno, to bi bila pogodba o podreditvi. Zvezni svet želi to dokončno urediti.
Hkrati v različnih oddelkih v Bernu dela približno 100 ljudi, da bi pripravili vse potrebne
spremembe zakonodaje na področju notranje politike.
Govori se o vsaj 30 zakonih, ki jih je treba še prilagoditi.
Če bo ta časovni razpored ustrezen, bo Zvezni svet naslednje leto, torej leta 2025, izdal posvetovalno depešo.
Po podatkih Zveznega sveta ima depeša več kot 1000 strani, da boste videli, kako obsežna je.
Nato bo naslednje leto, verjetno v drugi polovici leta, predložen parlamentu in predvidevam, da bo referendum nekje leta 2026.
To bo najpomembnejši referendum v zadnjih 30 letih.
Rekel sem, da je to glavna bitka vseh bitk.
Za Švico gre torej res za vprašanje klobase - ali lahko še naprej ostanemo svobodni, neodvisni in neposredno demokratični.
- s tega vidika bo veliko glasovanje verjetno leta 2026.
Poglejmo te točke še malo podrobneje.
Na kratko ste omenili, na kaj bi to vplivalo. Ključna beseda "neposredna demokracija".
Zakaj menite, da bi takšen okvirni sporazum to ogrozil?
Zato je treba tudi vnaprej povedati, da tudi tukaj osrednji mediji vsak dan poročajo o nekih zaščitnih klavzulah in
nekih študentskih šolninah, o nekih točkah iz teh pogajanj.
Toda o resnično pomembnem vprašanju, tj. institucionalnem vključevanju Švice v EU, se pravzaprav sploh ne razpravlja več.
To, o čemer se še vedno razpravlja v Bruslju, je pravzaprav stransko vprašanje.
In najpomembnejše vprašanje v tej pogodbi je, prvič, da bi morali avtomatično - to se imenuje
dinamično - avtomatično sprejeti zakonodajo EU.
Če bodo Švicarji izvedli referendum ali plebiscit in se ne bodo podredili, bodo kaznovani.
To se imenuje izravnalni ukrepi.
Če dogovora ne bomo dosegli, bo zavezujoče Sodišče Evropskih skupnosti, ki ima zadnjo besedo pri
odločanju o tem, kaj velja v Švici - tako piše v dokumentih.
Postali bi kolonija Bruslja. In nenazadnje bi morali EU redno plačevati denar.
To so štiri najpomembnejše točke, ki so pravzaprav največja težava za Švico.
Tudi vse druge točke, o katerih se še pogajamo, so lahko pomembne, vendar niso glavni problem.
Ko vas poslušam, vidim, da je neposredna demokracija oslabljena in ogrožena, da suverenost ni več resnično neodvisna.
Na koncu ste omenili to pristojbino. To bi rad še malo razširil.
To je tako imenovana pristojbina za dostop do trga, vstopnica za ta trg.
Zakaj je to tako enostransko? Tudi EU ima dostop do švicarskega trga.
Zakaj Švica ne zaračunava take pristojbine?
Kako pride do te enostranskosti? In zakaj je tako visoka?
Zdaj smo iz različnih virov ponovno slišali, da EU očitno zahteva več sto milijonov evrov vsako leto.
V kratkem času lahko hitro dosežete več milijard. Kako se to zgodi?
Z vidika EU - z delegacijo sem bil v Bruslju kmalu po odpovedi prvih pogajanj leta 2021, novembra
- V Bruslju so Švico vedno prikazovali, kot da smo veliki "pobiralci češenj" in da imamo
koristi od Evropske unije, zato moramo plačati.
Predstavljajte si, da bi ZDA trgovale z EU ali Kitajska trgovala z EU, pa nikomur ne bi
prišlo na misel, da bi za to zahteval denar.
V odnosu med Švico in EU pa kupimo za približno 20 milijard evrov več na leto kot v obratni smeri.
Torej smo zelo dobra stranka Evropske unije in EU bi nam morala dejansko plačevati denar in ne obratno.
Svet je nor in pričakuje se, da bo EU delovala po norveškem modelu.
In če to približno ekstrapoliramo, bi bilo to verjetno do milijarde evrov na leto, ki bi jih morali plačati EU.
Zato je to popolnoma nerazumljivo in tudi ne razumem, zakaj Zvezni svet tega ni vključil v pogajanja že od samega začetka.
Zato se o teh točkah v Bruslju ne razpravlja več.
Kako to? Je državna vlada nekako izgubila kompas? Ali jim to ni pomembno?
Ali tako visoko ceni druge stvari, da rečete: "To ni problem, raje bomo plačali milijardo, ker bomo dobili toliko drugega?"
Kaj bi bilo to drugo? Kakšna je racionalnost, logika Zveznega sveta?
Za trenutek je treba zavrteti čas nazaj. Zvezni svet je 26. maja 2021 v Bruslju prekinil pogajanja.
Predsednik Parmelin je bil pred mediji z gospo von der Leyen - gospa von der Leyen je bila tam z okamnelim
izrazom - in ji je dejal: "Te pogodbe ne moremo podpisati."
Nato se je v Bernu zgodilo naslednje: ostale stranke so množično posredovale pri Zveznem svetu:
"To ni mogoče, saj bi moral znova začeti nova pogajanja."
Zunanji minister Ignazio Cassis je takrat dejal: "Okvirnega sporazuma 2.0 ne bomo nikoli sklenili."
Toda to, kar je storil zdaj, je slabše od okvirnega sporazuma 2.0.
Takrat ta sredstva za EU niso bila vključena.
Švica je nato septembra 2021 EU brezpogojno plačala 1 milijardo švicarskih frankov.
Bilo je kot občutek krivde v Bernu.
Spomnim se tudi časov, ko so nekateri politiki hodili v Bruselj in se opravičevali za Švico. To si morate predstavljati.
In to je bilo vzdušje, ki je Zvezni svet spodbudilo k ponovnemu začetku pogajanj z EU.
Tokrat žal ne verjamem, da bo Zvezni svet sam ustavil to dejavnost.
Verjetno bo - z veliko gotovostjo - to predstavil parlamentu in nazadnje volivcem.
Tudi tu se postavlja veliko vprašanje: "Ali naj se to izvede z večino kantonov ali le z večino ljudstva?
Dejstvo, da to ni samoumevno in da je za to potrebna večina kantonov, samo kaže, da ljudje vedo, da je prebivalstvo
zelo kritično - in želi celo prevladati nad večino kantonov.
Zdaj obstaja pobuda Kompas, ki želi to dejansko doseči, da bi lahko celotna demokracija - vključno s kantoni -
imela besedo. To je tisto, kar je mišljeno z večino kantonov.
Ste tudi podjetnik - kot smo rekli na začetku - in ne le politik.
Kaj je v poslovnem smislu potrebno za napredek v Evropi, za poslovanje?
Ali sploh potrebujemo kakšne posebne sporazume ali kakšen politični okvir - ne ravno
okvirne sporazume, ampak kakšen okvir je potreben?
Ali je prosta trgovina dovolj? Ali kakšen koncept imate pravzaprav v mislih kot alternativo tej močni
institucionalni integraciji, ki jo želijo EU, Bruselj in Bern?
Najprej bi rad povedal, da me to tudi skrbi: Ne želimo vojne z EU.
Mimogrede, tudi jaz nisem zadovoljen, kadar EU ne gre dobro.
Ne gre mu dobro. EU gospodarsko ne gre dobro.
Zato res nisem škodoželjna, vendar nas navsezadnje zanimajo dobri odnosi z Evropsko unijo.
Z EU lahko sklenemo tudi toliko pogodb, kolikor jih želimo.
Ni pa mogoče, da bi - in to je bilo najpomembnejše sporočilo, ki ga predsednik Parmelin ni smel povedati v imenu
Zveznega sveta: Končno se moramo z EU pogovarjati jasno:
"Ne moremo in ne bomo sklepali pogodb, v katerih bi morali prevzeti vaše pravice."
To so gospodarske prednosti in razlike, po katerih se lahko v prihodnosti razlikujemo - čeprav smo država z visokimi
plačami -, če imamo privlačnejše okvirne pogoje, nižje davke, liberalnejšo delovno zakonodajo od tiste v EU.
Vse te prednosti bodo Švici pomagale tudi pri dolgoročnem uspehu.
In če bomo morali vse to spremeniti, bomo padli v povprečni srednji razred v Evropi.
Takrat ni več pravnih razlik.
Temu pravimo "enaki konkurenčni pogoji".
Tako je vse usklajeno z železom. Za vse veljajo enaki zakoni. Tega pa ne želimo.
Ne želimo enako dolgih nabodal, temveč daljša nabodala.
Potem bomo še naprej gospodarsko uspešni.