Од 2014. до 2021. године, Швајцарска је преговарала са ЕУ о оквирном споразуму,
познатом и као Институционални споразум (InstA).
Ово има за циљ учвршћивање билатералног приступа.
Након што су преговори пропали у мају 2021. године, разговори са ЕУ су настављени у марту 2024. године.
Томас Кајзер из Zeitgeschehen im Fokus пише да се тренутна уставна основа – такозвано заједничко разумевање – више не може
називати оквирним споразумом, јер би иначе била одмах одбачена.
Тако је одмах преименовано у "Двострани споразуми III".
Према недавној анкети, већина становништва подржава билатерални приступ, па изгледа да план Федералног савета функционише.
Али ово је само бацање песка у очи јавности.
Према Кајзеру, чињеница је да ЕУ има исте захтеве у Заједничком разумевању као што их је имала у оквирном споразуму.
То захтева да, у случају неслагања око тумачења билатералних споразума, Европски суд
правде одлучује као суд последње инстанце.
Кајзер каже: "Једноставним језиком, то значи да се примењује право ЕУ."
Швајцарска стога мора аутоматски да прихвати право ЕУ, које се еуфемистички назива "динамичким усвајањем законодавства".
Али у овоме нема ничег динамичног; Швајцарска нема простора за маневар.
Министар спољних послова Игнацио Касис обратио се медијима у Берну 27. новембра 2024. године.
Састанак са потпредседником Европске комисије, Марошем Шефчовичем, био је неизбежан.
Према Касису, циљ и даље остаје постићи суштински закључак преговора пре краја ове године.
Износ доприноса за кохезију који ће Швајцарска платити ЕУ за свој делимични приступ јединственом
европском тржишту биће разматран тек на самом крају.
"Можемо да разговарамо о новцу на крају", рекао је Касис.
Према истраживању Швајцарског радија и телевизије (SRF), Швајцарска ће вероватно убудуће плаћати ЕУ чак 350
милиона швајцарских франака годишње у кохезионе фондове.
Ово је знатно више од приближно 130 милиона годишње које је Швајцарска до сада плаћала за сиромашније земље на истоку ЕУ.
У чланку објављеном у швајцарском таблоиду БЛИК 1. децембра 2024. године, цитиран је инсајдер који каже:
Чак и ако није свака тачка преговарачког мандата испуњена, може се рећи: постигли смо споразум.
И Берну и Бриселу је јасно да смо довољно преговарали; остатак мора бити решен унутар земље.
Према БЛИКУ, следећи распоред је био планиран:
13. децембра Савезни савет ће поново разматрати досије ЕУ.
Ако даде зелено светло, у суботу, 21. децембра, пре Божића, биће низ блица фотоапарата:
Затим ће председница Европске комисије, Урсула фон дер Лејен, лично доћи у Берн да запечати симболичан крај преговора.
Према чланку који је SRF објавио 11. децембра, ово је став и у Бриселу и у Берну.
Према БЛИКУ, још ништа није "у торби", али постоји много показатеља да ће споразум са
ЕУ бити закључен током божићних празника.
Током божићних празника?! – Када је јавност заузета другим питањима?! Да ли је ово можда зато да
би споразум са ЕУ могао да прође без превише буке?
До сада је увек било великог негодовања против оквирног споразума са ЕУ. Последње преговоре је
било потребно прекинути јер је отпор био превелик.
То не би био први пут у историји да су важне одлуке прогуране у тренуцима када је јавност заузета другим питањима.
23. децембра 1913. године, дан пре Бадње вечери, амандман за оснивање ФЕД-а је прогуран кроз озбиљно исцрпљен Конгрес.
Током "летње бајке" Светског првенства 2006. године, Немачка је одлучила да повећа ПДВ са 16 на 19
процената, са ефектом од 1. јануара 2007. године.
Даље примере можете пронаћи у програму "Да ли се велики догађаји намерно користе као тактика одвраћања пажње?"
Коначно, погледајте како швајцарски национални саветник Франц Грутер у интервјуу за независну швајцарску
интернет телевизијску станицу "HOCH2" објашњава зашто је нови оквирни споразум изузетно опасан.
Ви сте управо укратко споменули оквирни споразум који Савезни савет жели да закључи са ЕУ.
Дакле, то је врста супер-споразума, познатог и као "Билатерал III", али то нису појединачни
споразуми, већ цео пакет, такозвано институционално решење.
Намера је била да се споразум преговара до краја године. Као стручњак за спољну политику и, у сваком случају, као члан
Националног савета, ви сте блиско укључени у ову политику.
Шта чујеш? Какав је статус ових преговора?
Па, могу рећи да Савезни савет жели да заврши ове преговоре до краја године.
Важно: термин "Билатерал III" – ЕУ наглашава да то више нису билатерални споразуми, јер више нису билатерални.
Билатерално би значило да имамо споразуме на једнаким основама, али у овом случају би нам било наметнуто
европско право, што значи да то више не би било билатерално.
Напротив, то би био уговор о потчињавању. Па, Савезни савет би желео да га закључи.
Истовремено, око 100 људи ради у различитим одељењима у Берну на доношењу свих неопходних
законодавних промена у унутрашњој политици.
Говори се о најмање 30 закона које још увек треба изменити.
А затим – ако се овај распоред испостави као одржив – са становишта Савезног већа, следеће године,
односно 2025. године, биће објављена консултациона порука.
Према Федералном савету, порука је дуга преко 1.000 страница, само да вам дамо представу колико је огромна.
А затим би то дошло пред Парламент следеће године, вероватно у другој половини године, и
очекујем да ће у неком тренутку 2026. бити референдум.
Ово ће бити најважнији референдум у последњих 30 година.
Рекао сам да је ово мајка свих битки.
За Швајцарску је ово заиста питање живота и смрти – да ли можемо да наставимо да будемо
слободни, независни и директно демократски.
– и из те перспективе, велико гласање ће се вероватно одржати 2026. године.
Хајде да још мало размотримо ове тачке.
Кратко сте поменули шта би ово погодило. Кључна реч: "директна демократија".
Зашто мислите да би ово било угрожено таквим оквирним споразумом?
Дакле, мора се овде поново рећи да мейнстрим медији сваког дана извештавају о неким заштитним клаузулама, неким
студентским накнадама и неким тачкама из ових преговора.
Али заправо, заиста велико питање, наиме институционалне везе Швајцарске са ЕУ, више се уопште не дискутује.
Оно што се још увек расправља у Бриселу заправо је споредна представа.
И најважније питање у овом споразуму је, прво, да бисмо морали аутоматски – то се зове динамички – усвојити право ЕУ.
Ако швајцарска популација одржи референдум или плебисцит и не поштује резултат, биће кажњена.
Ово се у савременом немачком назива компензационе мере.
Онда, ако се не можемо сложити, Европски суд правде има коначну реч о томе шта се примењује овде
у Швајцарској – то је оно што пише у документима.
Ми бисмо били колонија Брисела. И на крају, али не и најмање важно, морали бисмо периодично да плаћамо новац ЕУ.
Ово су четири најважније тачке које заправо представљају највећи проблем за Швајцарску.
И све остале тачке које се још увек преговарају могу бити важне, али нису главни проблем.
Слушајући вас, видим да се директна демократија слаби, да је угрожена, да је
суверенитет угрожен, да више нисмо заиста независни.
Ви сте споменули ову накнаду на крају. Волео бих да то мало детаљније истражим.
Ово је такозвана накнада за улазак на тржиште, у суштини улазница за ово тржиште.
Зашто је то тако једнострано? ЕУ такође има приступ швајцарском тржишту.
Зашто Швајцарска не наплаћује такву накнаду?
Како је настао овај дисбаланс? И зашто је он тако изражен?
Сада смо поново чули из више извора да ЕУ очигледно жели неколико стотина милиона сваке године.
То се брзо сабере на неколико милијарди за кратко време. Како се то дешава?
Из перспективе ЕУ – био сам у Бриселу са делегацијом убрзо након што су први преговори пропали у новембру 2021. године.
– У Бриселу се Швајцарска увек представљала као велики "изборџија" и као онај који има користи
од Европске уније, због чега морамо да плаћамо.
Сада замислите да САД тргују са ЕУ, или да Кина тргује са ЕУ – никоме никада не би пало на памет да за то наплаћује новац.
Што се тиче односа између Швајцарске и ЕУ, ми и даље годишње купујемо око 20 милијарди више него што они купују од нас.
Дакле, ми смо веома добар купац Европске уније, и заправо би ЕУ требало да нам плаћа новац, а не обрнуто.
Дакле, свет је луд, а ЕУ очекује да се то заснива на норвешком моделу.
И можете отприлике израчунати да бисмо вероватно морали да платимо ЕУ до милијарду годишње.
Дакле, то је потпуно неразумљиво, и ја такође не разумем зашто Федерални савет ово није укључио у преговоре од самог почетка.
Дакле, овим питањима се више не расправља у Бриселу.
Како то? Да ли је државна влада некако изгубила пут? Зар им ово није важно?
Да ли они толико цене друге ствари да кажу: "То није проблем, радије бисмо платили
милијарду јер тако добијамо толико тога заузврат?"
Шта би то друго било? Која је рационалност, логика Саветодавног већа?
Морамо корак назад. 26. маја 2021. године Савезни савет је прекинуо преговоре у Бриселу.
У том тренутку председник Пармелин се појавио пред медијима са госпођом фон дер Лејен – која је стајала тамо са каменом мимиком
на лицу – и рекао јој: "Не можемо да потпишемо овај споразум."
А онда се у Берну догодило следеће: друге странке су масовно интервенисале код Савезног већа:
То није могуће; он мора да започне нове преговоре.
Игнацио Касис, министар спољних послова, рекао је тада: "Никада нећемо потписати Оквирни споразум 2.0."
Али оно што је он сада урадио је горе од оквирног споразума 2.0.
Јер у то време та средства нису била укључена у ЕУ.
А Швајцарска је затим безусловно платила милијарду швајцарских франака ЕУ у септембру 2021. године.
Људи у Берну су се осећали кривим.
Такође се сећам да је било политичара који су отишли у Брисел и извинили се у име Швајцарске. Само замисли то.
И то је био расположење које је довело до тога да Савезни савет поново уђе у преговоре са ЕУ.
Овог пута, нажалост, не верујем да ће Савезни савет по својој иницијативи обуставити ову вежбу.
Он ће вероватно – готово сигурно – изнети ово пред Парламент и, у крајњој линији, пред бираче.
И тамо се поставља велико питање: "Да ли се то треба учинити уз већину држава или само уз већину народа?"
Само чињеница да ово није ствар уобичајене праксе, већ да је потребна већина кантона, показује да су људи
свесни да је становништво веома критично – и чак желе да превазиђу већину кантона у овом случају.
Сада постоји Иницијатива Компас, која заправо жели да постигне исто, наиме да цела демократија – укључујући кантоне – може
да има реч. То је оно што се подразумева под већином кантона.
Ви сте такође предузетници – као што смо рекли на почетку – а не само политичари.
Шта је потребно да бисте напредовали у Европи у пословном смислу, да бисте трговали?
Да ли су уопште потребни неки посебни споразуми или каква је политичка рамка потребна – не баш
споразуми о оквирима – али каква је рамка неопходна?
Да ли је слободна трговина довољна? Или који концепт заправо имате на уму као алтернативу овој снажној
институционалној интеграцији коју желе ЕУ, Брисел и Берн?
Па, желео бих да почнем тиме што ћу рећи да је ово такође важно за мене: не желимо рат са ЕУ.
Успут, ни ја нисам задовољан када ЕУ не иде добро.
Она није добро. ЕУ није у доброј економској позицији.
Заиста не осећам никакво задовољство туђом невољом, али у крајњем смо заинтересовани за добре односе са Европском унијом.
Такође можемо закључити онолико споразума са ЕУ колико желимо.
Али оно што није прихватљиво јесте да ми – а ово је била најважнија порука коју Савезни председник
Пармелин тада није смео да изговори у име Савезног већа – коначно морамо јасно да се обратимо ЕУ:
Не можемо и нећемо улазити у било какве споразуме који од нас захтевају да усвојимо ваше законе.
А ово су економске предности и разлике које ће нам омогућити да се у будућности издвојимо – иако смо земља са високим платама
– ако имамо атрактивније оквирне услове, ако имамо ниже порезе, ако имамо законе о раду који су либералнији од оних у ЕУ.
И све ове предности такође помажу Швајцарској да буде успешна на дуги рок.
А ако морамо да променимо све то, онда ћемо се вратити у просечну средњу класу Европе.
Тада више неће бити правних разлика.
Ово се у савременом жаргону назива "равна игра".
Дакле, све је усклађено са гвожђем. Сви имају исте законе. И ми то не желимо.
Не желимо ражњеве једнаке дужине, већ дуže ражњеве.
Онда ћемо наставити да будемо економски успешни.