Mellan 2014 och 2021 förhandlade Schweiz med EU om ett ramavtal, även kallat ett institutionellt avtal (InstA).
Syftet är att befästa den bilaterala strategin.
Efter att förhandlingarna avbrutits i maj 2021 återupptogs förhandlingarna med EU i mars 2024.
Thomas Kaiser från "Zeitgeschehen im Fokus" skriver att den nuvarande konstitutionella grunden - den så kallade
Common Understanding - inte längre kan kallas ett ramavtal, eftersom det annars omedelbart skulle falla igenom.
Den döptes därför snabbt om till "Bilaterala avtal III".
Eftersom den bilaterala strategin stöds av en majoritet av befolkningen enligt en nyligen genomförd
undersökning, ser det ut som om förbundsrådets plan fungerar.
Men detta är att kasta sand i ögonen på befolkningen.
Enligt Kaiser är det ett faktum att EU har samma krav i Common Understanding som i ramavtalet.
Hon krävde att i händelse av oenighet om tolkningen av de bilaterala avtalen skulle EG-domstolen besluta som sista instans.
Kaiser säger: "I klartext betyder det att EU-lagstiftningen gäller.
Schweiz måste därför automatiskt acceptera EU:s lagstiftning, vilket förskönande kallas dynamiskt antagande av lagstiftning.
Men det finns inget dynamiskt i det, Schweiz har inget manöverutrymme."
Utrikesminister Ignazio Cassis talade till medierna i Bern den 27 november 2024.
Ett möte med Maros Sefcovic, vice ordförande i Europeiska kommissionen, var inplanerat.
Enligt Cassis är målet fortfarande att nå ett substantiellt avslut på förhandlingarna före årets slut.
Storleken på det sammanhållningsbidrag som Schweiz betalar till EU för sitt partiella tillträde till
EU:s inre marknad kommer att diskuteras först i slutet.
"I slutändan kan vi diskutera pengar", säger Cassis.
Enligt en undersökning av det schweiziska radio- och tv-programmet "SRF" kommer Schweiz sannolikt att betala drygt 350
miljoner CHF per år i sammanhållningsfonder till EU i framtiden.
Detta är betydligt högre än de cirka 130 miljoner per år som Schweiz har betalat för fattigare länder i östra delen av EU.
I en artikel i den schweiziska tabloidtidningen "BLICK" från den 1 december 2024 citeras en insider enligt följande:
"Även om inte alla punkter i förhandlingsmandatet uppfylls är det möjligt att säga: Vi har ett avtal."
För både Bern och Bryssel står det klart: "Vi har förhandlat tillräckligt, resten måste klargöras på hemmaplan."
Enligt "BLICK" planerades följande tidtabell:
"Förbundsrådet kommer att diskutera EU-dokumentationen igen den 13 december.
Om han sedan ger grönt ljus kommer det att lysa en massa lampor på lördagen före jul, den 21 december:
Därefter kommer EU-kommissionens ordförande Ursula von der Leyen personligen till Bern
för att symboliskt avsluta förhandlingarna."
Enligt en artikel på SRF den 11 december kan detta höras både i Bryssel och i Bern.
Enligt "BLICK" är inget "i hamn" ännu, men mycket tyder på att avtalet med EU kommer att slutföras under julperioden.
Under julperioden?! - När allmänheten är upptagen på annat håll?! Kan det vara så att avtalet
med EU kan gå igenom utan ett stort ramaskri?
Hittills har det alltid funnits ett stort motstånd mot ett ramavtal med EU. De senaste
förhandlingarna fick avbrytas eftersom motståndet var för stort.
Det skulle inte vara första gången i historien som viktiga beslut har drivits igenom vid
tidpunkter då allmänheten är upptagen med annat.
Den 23 december 1913, en dag före julafton, klubbades lagändringen om inrättandet av FED igenom av den decimerade kongressen.
Under sommarens "sagolika" fotbolls-VM 2006 beslutade Tyskland att höja momsen från 16 till
19 procent - från och med den 1 januari 2007.
Ytterligare exempel finns i programmet "Används stora händelser medvetet som distraktion?"
Slutligen, se vad den schweiziske nationalrådgivaren Franz Grüter säger i en intervju med den oberoende
schweiziska internet-tv-kanalen "HOCH2" om varför det nya ramavtalet är mycket farligt.
Ni har nu kortfattat nämnt det ramavtal som förbundsrådet vill ingå med EU.
Så det är ett slags paraplyavtal, "Bilaterals III", som man säger, men det är inte bara enskilda avtal, det är ett
övergripande paket, en så kallad institutionell lösning.
De ville faktiskt vara redo att förhandla om fördraget i slutet av året. Ni står nära denna politik, som utrikespolitisk
expert och i varje fall som medlem av det nationella rådet.
Vad är det ni hör? Vad är status för dessa förhandlingar?
[Så jag kan säga att förbundsrådet vill slutföra dessa förhandlingar före årets slut.
Det är viktigt att notera att EU understryker att "Bilaterals III" inte längre är
bilaterala avtal, eftersom de inte längre är det.
Bilateralt skulle innebära att vi har fördrag i ögonhöjd, men här skulle europeisk lag
påtvingas oss och då är det inte längre bilateralt.
Tvärtom, det skulle vara ett fördrag om underkastelse. Nåväl, förbundsrådet skulle vilja slutföra detta.
Samtidigt arbetar cirka 100 personer på olika avdelningar i Bern med att göra alla nödvändiga
ändringar i den inrikespolitiska lagstiftningen.
Det talas om minst 30 lagar som fortfarande behöver anpassas.
Och sedan - om denna tidtabell håller - kommer förbundsrådet att utfärda en remiss nästa år, dvs. 2025.
Enligt förbundsrådet omfattar utskicket över 1 000 sidor, bara så att ni förstår hur stort det är.
Och sedan skulle det gå till parlamentet nästa år, förmodligen under andra halvåret, och jag räknar
med att det blir en folkomröstning någon gång 2026.
Detta kommer att bli den viktigaste folkomröstningen under de senaste 30 åren.
Jag har sagt att detta är alla striders moder.
Så det är verkligen en fråga om korven för Schweiz - om vi kan fortsätta att vara fria, oberoende och direktdemokratiska
- och ur den synvinkeln kommer den stora omröstningen förmodligen att äga rum 2026.
Låt oss gå igenom dessa punkter lite mer.
Du nämnde kortfattat vad som skulle påverkas av detta. Nyckelordet är "direktdemokrati".
Varför tror ni att detta skulle äventyras av ett sådant ramavtal?
Så ni måste också säga i förväg, här igen, mainstream-media rapporterar varje dag om någon form av
skyddsklausuler och någon form av studentavgifter, någon form av punkter från dessa förhandlingar.
Men den verkligt stora frågan, nämligen Schweiz institutionella integration i EU,
diskuteras faktiskt inte längre över huvud taget.
Det som fortfarande diskuteras i Bryssel är egentligen en sidofråga.
Och den viktigaste frågan i det här fördraget är för det första att vi automatiskt - det kallas
dynamiskt - automatiskt måste anta EU-lagstiftning.
Om det schweiziska folket håller en folkomröstning eller en folkomröstning och inte
rättar sig efter detta kommer de att bestraffas.
Detta kallas då kompensationsåtgärder.
Om vi sedan inte når en överenskommelse är EU-domstolen, som har sista ordet om vad som gäller här i
Schweiz, bindande - det är vad som står i tidningarna.
Vi skulle vara en Brysselkoloni. Och sist men inte minst skulle vi behöva betala pengar till EU på en återkommande basis.
Det här är de fyra viktigaste punkterna som faktiskt är det största problemet för Schweiz.
Och alla de andra punkterna som fortfarande förhandlas kan också vara viktiga, men de är inte huvudproblemet.
När jag lyssnar på er kan jag se att den direkta demokratin försvagas och äventyras, att
suveräniteten inte längre är verkligt oberoende.
Du nämnde den här avgiften i slutet. Jag skulle vilja utveckla det lite mer.
Detta är en så kallad marknadstillträdesavgift, en inträdesbiljett till denna marknad.
Varför är detta så ensidigt? EU har också tillgång till den schweiziska marknaden.
Så varför tar inte Schweiz ut en sådan avgift?
Hur kommer denna ensidighet till stånd? Och varför är den så hög?
Vi har nu återigen hört från olika källor att EU tydligen vill ha flera hundra miljoner varje år.
Man kan snabbt komma upp i flera miljarder på kort tid. Hur går det till?
Ur EU:s perspektiv - jag var i Bryssel med en delegation strax efter att de första förhandlingarna ställdes in 2021, i november
- I Bryssel har Schweiz alltid framställts som om vi var de stora "körsbärsplockarna" och att vi drog nytta
av Europeiska unionen och därför var tvungna att betala.
Tänk er nu att om USA handlade med EU, eller Kina handlade med EU, skulle det aldrig falla någon in att kräva pengar för det.
Och i förhållandet mellan Schweiz och EU köper vi för cirka 20 miljarder mer per år än tvärtom.
Vi är alltså en mycket god kund till Europeiska unionen, och EU borde faktiskt betala oss pengar och inte tvärtom.
Så världen är galen och förväntningarna på EU är att det kommer att utformas enligt den norska modellen.
Och man kan grovt extrapolera det, det skulle förmodligen vara upp till en miljard per år som vi skulle behöva betala till EU.
Så det är helt obegripligt och jag förstår inte heller varför förbundsrådet inte tog
med detta i förhandlingarna redan från början.
Så dessa punkter diskuteras inte längre i Bryssel.
Hur kommer det sig? Har delstatsregeringen på något sätt förlorat sin kompass? Är detta inte viktigt för dem?
Värderar man andra saker så högt att man säger: "Det är inget problem, vi betalar hellre
en miljard för att vi får så mycket annat?"
Vad skulle detta andra vara? Vad är rationaliteten, logiken i det federala rådet?
Man måste vrida tillbaka klockan ett ögonblick. Den 26 maj 2021 avbröt förbundsrådet förhandlingarna i Bryssel.
President Parmelin stod framför medierna tillsammans med von der Leyen - von der Leyen var där med ett förstenat ansiktsuttryck -
och han sa till henne: "Vi kan inte underteckna detta fördrag."
Och sedan hände följande i Bern: De andra partierna intervenerade - massivt - med förbundsrådet:
"Det är inte möjligt, han skulle behöva börja om med nya förhandlingar."
Utrikesminister Ignazio Cassis sa då: "Vi kommer aldrig att ingå ett ramavtal 2.0."
Men det han nu har gjort är värre än ett ramavtal 2.0.
För vid den tidpunkten ingick inte dessa medel till EU.
Och Schweiz betalade sedan villkorslöst 1 miljard schweiziska franc till EU i september 2021.
Det var som att ha dåligt samvete i Bern.
Jag minns också när det fanns politiker som åkte till Bryssel och bad om ursäkt för Schweiz. Det måste man kunna föreställa sig.
Och det var den stämningen som ledde till att förbundsrådet återupptog förhandlingarna med EU.
Den här gången tror jag tyvärr inte att förbundsrådet självt kommer att stoppa denna övning.
Han kommer förmodligen - med hög grad av säkerhet - att ta detta till parlamentet och i slutändan till väljarna.
Även här är den stora frågan: "Ska detta göras med en majoritet av kantonerna eller bara med en majoritet av folket?
Det faktum att detta inte är en självklarhet, att det krävs en majoritet av kantonerna, visar helt enkelt att man
vet att befolkningen är mycket kritisk - och till och med vill åsidosätta majoriteten av kantonerna.
Det finns nu Compass-initiativet, som faktiskt vill uppnå detta, så att hela demokratin - inklusive
kantonerna - kan ha något att säga till om. Det är vad som menas med en majoritet av kantonerna.
Du är också en entreprenör - som vi sa i början - inte bara en politiker.
I affärstermer, vad krävs för att göra framsteg i Europa, för att göra affärer?
Behöver vi några särskilda avtal över huvud taget eller vilken typ av politisk ram - inte
precis ramavtal - utan vilken typ av ram behövs?
Räcker det med frihandel? Eller vilket koncept har ni egentligen i åtanke som ett alternativ till denna starka
institutionella integration som EU, Bryssel och Bern vill ha?
Jag skulle vilja börja med att säga att jag också är bekymrad: Vi vill inte ha krig med EU.
För övrigt är jag inte heller glad när det går dåligt för EU.
Det går inte bra för den. EU mår inte bra ekonomiskt.
Så jag är verkligen inte skadeglad, men i slutändan är vi intresserade av en god relation med Europeiska unionen.
Vi kan också ingå hur många fördrag med EU som helst.
Men det som inte är möjligt är att vi - och detta var det viktigaste budskapet som president Parmelin inte fick säga på
förbundsrådets vägnar: Vi måste äntligen tala klarspråk med EU:
"Vi kan inte och kommer inte att ingå avtal där vi måste ta över era rättigheter."
Och det är de ekonomiska fördelarna och skillnaderna där vi kan skilja ut oss i framtiden - även om vi är ett höglöneland -
om vi har mer attraktiva ramvillkor, om vi har lägre skatter, om vi har en arbetsrätt som är mer liberal än den i EU.
Och alla dessa fördelar kommer också att hjälpa Schweiz att bli framgångsrikt på lång sikt.
Och om vi måste ändra på allt detta, då kommer vi att hamna i den genomsnittliga medelklassen i Europa.
Det finns då inte längre några juridiska skillnader.
Det är vad vi kallar "lika villkor".
Så allt är anpassat till järnet. Alla har samma lagar. Och det vill vi inte.
Vi vill inte ha lika långa spett, vi vill ha längre spett.
Då kommer vi att fortsätta att vara ekonomiskt framgångsrika.