Да, казвам се Робърт Стайн. Уважаеми Робърт, благодаря ви за отделеното време.
Вие сте тук, на алтернативния WEF, модерирали сте и редица събития, включително панела
"Медиите на утрешния ден", както разбирам.
И какво осъзнахте, успяхте ли вече да извлечете нещо от това, някакви поуки, които можем да си
вземем или които биха били интересни за зрителите?
На първо място, разбира се, това е невероятно голямо събитие.
Никога досега не съм се сблъсквал с подобна среща, наистина.
И така, тук има 30, 40 души от алтернативната медийна сцена, от... Толкова много различни медийни
творци и активисти, адвокати, лекари, цялата група е тук.
Всички онези, които през последните няколко години се отдръпнаха и казаха, че няма да участват, са тук заедно за първи път.
И разбира се, невероятно е да си там сам като участник и да усещаш тази енергия, за която
всички са съгласни: Нещо трябва да се случи сега.
Вече не можем да го правим поотделно, всеки в собственото си мазе и на собствения си малък
канал в YouTube, а трябва да бъдем свързани в мрежа.
Само по себе си това е нещо наистина блестящо, че има такава концентрация на енергия.
И другото нещо, разбира се, са конкретните идеи или мисли, които бяха изразени тук.
Вчера играхме симулационна игра, която се състоеше в следното: обявява се поредната бактериална епидемия и ние се
намираме малко или много в годината след това, на 25 декември, а работните групи трябваше да я разберат:
Какво направихме като алтернативни медии, като активисти, като лекари, като адвокати, за да предотвратим това?
След това те бяха разпределени в работни групи. И след това... бяха предложени неща, които могат да бъдат направени,
така че с опита от последните четири години да можем да кажем:
"Това няма да ни се случи отново." И само това беше много, много силно.
Но сигналът, който просто излиза тук за мен, е: има толкова много хора, които правят нещо и
това ще има сигнален ефект върху външния свят.
Ще го видят стотици хиляди хора. Любопитно ми е да видя и как другата страна ще формулира това събитие и
дали изобщо ще го приеме. Така че това остава вълнуващо.
И аз лично също виждам много енергия в преодоляването на разделенията и намирането на синергии заедно.
Не мисля, че целта беше да се опитаме да постигнем единодушно заключение по всички въпроси, а да се
съсредоточим върху това, което ни обединява, нали?
Мисля, че го усещам, то е във въздуха. Всеки иска мир, всеки иска истината, всеки някъде иска да продължим заедно напред тук.
Така че това е и моето усещане тук. Благодаря ви много за това.
Конкретни стъпки, вече ли разбрахте какво ще правят медиите на бъдещето сега, за да сте готови за
следващата година... Или това все още не е готово за обсъждане?
Според мен все още нищо не е готово да бъде финализирано.
Но съм сигурен, че отделните групи, които са се обединили, или конкретни проекти са в ход.
Вече имам не знам колко нови срещи с други медийни творци и участници.
Разбира се, вече има синергии, които се развиват.
Но все още не е ясно какво ще се получи от това.
Това може би е и началното събитие на нова поредица.
Това е първият път без публика.
Аудитория - само поканените гости и хората, които са били там, в приложението.
Общо може би имаше 100 души, индивидуални участници.
И следващият път, когато се проведе, ще бъде някъде, където може би ще има 1000, 2000 или не знам колко души.
И това, разбира се, ще привлече много хора. Сигурен съм в това.
Вчера направихме и няколко кратки интервюта тук.
Говорих с Герхард Вишневски. По онова време аз самият работех като оператор.
А на заден план стояха Паул Бранденбург и Маркус Хайнц. След това към тях изведнъж се присъедини професор Бхакди.
И то само на заден план, ако го бях видял като зрител - така:
"Къде беше това? Защо? Искам да отида там. Какво са правили там? Какво е това?"
Затова смятам, че само сигналният ефект е изключително важен от това, което се случва тук.
Да, това наистина е нещо като "Алея на славата" на бъдещето. Минаваш оттук и си мислиш: "Ах,
познавам го, познавам го, познавам го". Фантастично.
За мен също е огромна чест, че мога да интервюирам такива хора тук. Фантастично.
Затова ви благодаря и за това събитие и за съвместното му провеждане тук.
Вече зададохме на всички тук въпрос, който ни интересува:
Какво е сега, когато, да кажем, цензурата се разпространява и всичко се води от
първоначалния ВЕФ - да кажем - в този Голям ресет?
Това означава, че се сблъскваме с различни кризи и вече нямаме възможност да използваме цифрови продукти.
Вече няма YouTube, няма уебсайтове, няма нищо. Какъв съвет имате за нашите зрители?
Независимата, независима от интернет мрежа - т.е. излизането от анонимността и включването в
регионални мрежи - ли е ключов, важен момент за бъдещето?
И така, някой го каза на дискусията вчера: "Задействайте печатарските машини".
Да, така че това, което сте правили в продължение на много години, глас и контраглас, не можете да го изтриете.
Трябва да го изхвърлите в кофата за боклук на ръка. Трябва да го изхвърлите.
Това не е просто едно кликване, ако не го искате и просто го изтриете като имейл, а аналог.
И това, разбира се, е един от начините да се каже: вече нямаме никакви цифрови
възможности, трябва да го направим отново аналогово.
Да, с директна поща, с квази, с добрия стар..., как се нарича? - Писмо/верижно писмо.
Така че просто връчвате на хората лист хартия.
Стикерите, например, са още едно от тези неща. Стикери с гума, която е трудна за премахване.
Осъзнавате ли, че сте залепили нещо някъде, че ви трябва ножче, за да го махнете?
Малко анархична информация. Един или два лога тогава.
И, разбира се, много важно, работа в мрежа в личната ви среда.
Че се осмелявате да се изправяте срещу хората около вас с тези неща.
Много хора все още са заклещени в тази "мисловна тъмница", както се изрази някой. Защото те получават информация само от средствата
за масова информация. А тя трябва да бъде внимателно разбита.
Не е лесно, вероятно и вие знаете това.
Много хора са свикнали да седят в този пашкул. Уютно е, знаеш къде се намираш.
И не е нужно да се притеснявате за зловещи сили, които могат да правят нещо на заден план.
Но трябва бавно да вдигате хората на нивото, на което се намират.
Винаги го правя по този начин, това вече е и постоянна шега.
Когато участвам в подобни дискусии, винаги се опитвам да пусна няколко тестови балона нагоре.
Например: сграда 7, Световен търговски център 7.
За мен това е класическият тест, лакмус, при който знам точно: Добре, когато изведнъж получа такъв отговор:
"Извинете? Сграда 7?" "Да, Световен търговски център 7 - 11 септември и всичко останало." "Не мога да кажа."
"Тогава може би по-скоро в Шампионската лига...", казвам винаги аз.
Знаете ли, тогава просто осъзнавате, че не можете да вдигнете човека на..., просто не можете да
го вдигнете. И за това няма магическа формула.
Но знам, или усещам и виждам, че невероятните кризи, тези луди времена, в които се появяват един след друг доклади за
бедствия, увеличават желанието на хората да получат информация.
Току-що чух днес, че 38% от германските компании ще съкратят работни места през следващата година.
В допълнение към това, което се е случвало през цялото това време.
Защото: Вече нямаме евтин газ, имаме нестабилни енергии, имаме нестабилна електрическа мрежа, нямаме сигурност, имаме
хора, които заемат постове, които изобщо не им принадлежат.
Политици, за които не е позволено да се споменават с прякора им.
Има напълно некомпетентни хора на постове, които просто са напълно изгорели идеологически.
Разбира се, това го осъзнават и хората, които са чели и гледали само Süddeutsche Zeitung, Der Spiegel и Tagesschau.
Така че времето е в наша полза. Имам проблем само с факта, че трябва да се мине през дъното на долината, така да се каже.
Ние вече сме в такава долина. Не е нужно сега да се спускам в най-голямата, най-дълбоката долина.
Взех една поговорка от Ева Херман и Андреас Поп: "Сега просто трябва да минем през игленото ухо!"
Може да бъде и по-лесно. Ако достатъчно хора започнат да мислят заедно с нас. Но мисля, че именно затова всички сме тук.
Но когато трябва да премина през такава долина, съм благодарен, че го правя с такива хора. Също така заедно.
И че ние също ставаме все повече и повече. Тогава нещата отново ще тръгнат нагоре.
Да, това звучи добре, нали? Така че след долината идва планината на върха. Пълна съм с "Хопиум" .
Супер. Това е една от основните ми характеристики. Просто там... наистина се справям.
Понякога в живота правиш истински цикли или нещо подобно.
Бях с вас в AZK на 27 ноември 2012 г. И това беше един от най-великите моменти в живота ми, наистина. Беше като, уау,
3000 души, всичко мина толкова добре. И обратната връзка.
И си помислих: "О, скъпи мой, какво следва? Хайде, покажи ми.
Това беше малко преди 21 декември 2012 г. и т.н. Помислих си: да, ето че започнахме.
Малко след това ми поставиха диагноза рак. Знаете ли, помислих си: "О, скъпа Вселена, не това съм имал предвид.
И след това прелетях един доста луд цикъл, който завърши добре, но се завъртя.
Това беше наистина грубо. Но също така ме научи на някои важни неща.
И без този очевиден опит нямаше да стигна дотук.
Така че в началото беше много зле. И червена мъгла от огън и болка за дълго, дълго време.
А също и несигурността какво всъщност ще се случи сега? Какво ще се случи след това? Ще се получи ли изобщо?
И като се замисля, това беше въпрос на късмет. Дори да звучи грубо.
Винаги можете да се справите без болката. Но това беше трудно. И в ретроспекция - много, много благодарна.
Но това не е във вашите ръце. То идва при вас и личните тестове, които избирате за договора си за въплъщение,
както се казва, слава Богу, че не знаете предварително.
Но като се замисля, сега съм тук, все още имам право да участвам и наистина - сега не отправям всеки ден молитва към небето.
Но често се събуждам и благодаря на сътворението, на Майката-Баща-Създател на всичко, което е.
Не съм толкова религиозен, че да съм проявил или олицетворил това.
Но съм много благодарен на силата, която ме изпрати тук.
И фактът, че ми е позволено да участвам тук, дори и на такава позиция, ме прави невероятно смирен в момента.
И също така скромни в смисъл, че можем да играем активна роля в оформянето на това вълнуващо време.
Защото това е времето, което по-късно ще запомните в учебниците по история.
Какво са правили хората по онова време, за да не се стигне до толкова лошо състояние?
Твърдо съм убеден в това. Мисля, че и зрителите са.
Благодаря ви много, че отворихте сърцето си и споделихте с нас. Фантастично, наистина.
А също и за работата ви, за това, че влагате толкова много от себе си и просто усещате тази енергия, излъчвате я.
Имате много положителни неща, което е много хубаво и може да достигне до всички зрители.
Затова сме тук, нали? Затова живеем по този начин.
Благодаря ви много, Робърт. Ще продължим. Благодаря ти, Матиас. Супер.