Ano, jmenuji se Robert Stein. Vážený pane Roberte, děkuji vám za váš čas.
Jste zde na alternativním WEF, moderoval jste také řadu akcí, včetně panelu Média zítřka, pokud vím.
A co jste si uvědomil, dokázal jste si z toho už něco vzít, nějaké poučení, které bychom si
mohli odnést nebo které by bylo zajímavé pro diváky?
Zaprvé je to samozřejmě neuvěřitelně skvělá událost.
S takovým setkáním jsem se ještě nikdy nesetkal.
Takže tu máme 30, 40 lidí z alternativní mediální scény, z... Je tu tolik různých mediálních
tvůrců a aktivistů, právníků, lékařů, celý panel.
Všichni ti, kteří v posledních letech vystrčili hlavu a řekli, že se nezúčastním, jsou tu poprvé pohromadě.
A samozřejmě je neuvěřitelné být tam sám jako účastník a cítit tu energii, na které se všichni shodnou: Něco se teď musí stát.
Teď už to nemůžeme dělat každý sám, každý ve svém sklepě a na svém malém kanálu na YouTube, ale musí to být propojené.
Už to samo o sobě je opravdu skvělé, že dochází k takové koncentraci energie.
Další věcí jsou samozřejmě konkrétní myšlenky, které zde byly vyjádřeny.
Včera jsme hráli simulační hru ve stylu: je vyhlášena další bakteriální epidemie a jsme víceméně v roce následujícím, v
prosinci 25, a pracovní skupiny to pak musely víceméně vyřešit:
Co jsme udělali jako alternativní média, aktivisté, lékaři, právníci, abychom tomu zabránili?
Ta pak byla rozdělena do pracovních skupin. A pak... byly navrženy věci, které by se daly udělat tak, abychom
na základě zkušeností z posledních čtyř let mohli říci:
"To se nám už nestane." A to samo o sobě bylo opravdu, opravdu silné.
Ale signál, který tu pro mě právě vychází, je: je tu tolik lidí, kteří něco dělají, a to bude mít signální účinek na okolní svět.
Uvidí ji statisíce lidí. A jsem také zvědavý, jak tuto událost takříkajíc zarámuje druhá strana a zda se
jí vůbec bude zabývat. Takže to zůstává vzrušující.
A já osobně vnímám také hodně energie v překonávání rozporů a společném hledání synergií.
Nemyslím si, že cílem bylo pokusit se dospět k jednomyslnému závěru ve všech bodech, ale
spíše se zaměřit na to, co nás spojuje, že?
Myslím, že to cítím, je to ve vzduchu. Všichni chtějí mír, všichni chtějí pravdu, všichni
někde chtějí, abychom tady společně pokročili.
Tak to vnímám i tady. Moc vám za to děkuji.
Konkrétní kroky, už jste si uvědomili, co budou média zítřka dělat nyní, abyste byli připraveni na
příští rok... Nebo to ještě není připraveno k diskusi?
Podle mého názoru ještě není nic hotovo.
Jsem si však jistý, že jednotlivé skupiny, které se spojily, nebo konkrétní projekty probíhají.
Nyní jsem si sám domluvil ani nevím kolik nových schůzek s dalšími mediálními tvůrci a účastníky.
Samozřejmě již nyní dochází k synergiím.
Co z toho skutečně vzejde, se však teprve uvidí.
Jedná se možná o zahajovací akci nové série.
Nyní je to poprvé, co se koná bez diváků.
Publikum - pouze pozvaní hosté a lidé, kteří byli přítomni v příloze.
Celkem se sešlo snad 100 lidí, jednotlivých účastníků.
A až se to bude konat příště, bude to někde, kde bude možná tisíc, dva tisíce nebo nevím kolik lidí.
A to je samozřejmě něco, co přiláká spoustu lidí. Tím jsem si naprosto jistý.
Včera jsme tu také udělali několik krátkých rozhovorů.
Mluvil jsem s Gerhardem Wisnewskim. Sám jsem v té době pracoval jako kameraman.
A v pozadí stál Paul Brandenburg s Markusem Haintzem. Pak se k nim náhle připojil profesor Bhakdi.
A to sám v pozadí, kdybych to viděl jako divák - takhle:
"Kde to bylo? Proč? Chci se tam podívat. Co tam dělali? Co to je?"
Proto si myslím, že samotný signalizační efekt je z toho, co se zde děje, nesmírně důležitý.
Ano, je to opravdu jakýsi "chodník slávy" budoucnosti. Člověk tudy prochází a říká si: "Á, toho znám, toho znám, toho
znám." Tohohle člověka si člověk musí pamatovat. Fantastické.
Je pro mě také obrovskou ctí, že zde mohu dělat rozhovory s takovými lidmi. Fantastické.
Děkuji vám také za tuto akci a za její spolupořádání.
Všem přítomným jsme nyní položili otázku, která nás zajímá:
Jaké to je teď, když se, řekněme, šíří cenzura a celá věc je vedena původním WEF - řekněme - do tohoto Velkého resetu?
To znamená, že máme různé krize a už nemáme možnost používat digitální produkty.
Už žádný YouTube, žádné webové stránky, nic. Jakou radu máte pro naše diváky?
Je nezávislé, na internetu nezávislé propojení - tj. z anonymity do regionálních sítí - klíčovým, důležitým bodem pro budoucnost?
Tak to včera někdo na panelu řekl: "Nastartujte tiskařské stroje".
Ano, takže to, co děláte už mnoho let, hlas a protihlas, nemůžete smazat.
Musíte je ručně vyhodit do koše. Musíte ji zlikvidovat.
Není to jen kliknutí, pokud to nechcete a prostě to smažete jako e-mail, je to analogické.
A to je samozřejmě jeden ze způsobů, jak říct: už nemáme žádné digitální možnosti, musíme to udělat znovu analogově.
Ano, s direct mailem, s kvazi, se starým dobrým..., jak se to jmenuje? - Dopis/řetězový dopis.
Takže lidem prostě předáte kus papíru.
Jednou z takových věcí jsou například samolepky. Samolepky s gumou, která se obtížně odstraňuje.
Uvědomujete si, že někam něco lepíte a že potřebujete nůž, abyste to sundali?
Trocha anarchických informací. Jedno nebo dvě loga.
A samozřejmě velmi důležité je vytváření sítí ve vašem osobním prostředí.
Že se odvážíte konfrontovat lidi kolem sebe s těmito věcmi.
Mnoho lidí je stále uvězněno v tomto "myšlenkovém žaláři", jak někdo řekl. Protože informace
získávají pouze z masmédií. A to je třeba pečlivě rozdělit.
Není to snadné, to asi víte také.
Mnoho lidí je zvyklých sedět v tomto kokonu. Je to útulné, víte, kde jste.
A nemusíte se obávat žádných zlověstných sil, které by mohly něco dělat v pozadí.
Musíte však pomalu vyzvedávat lidi na úrovni, na které se nacházejí.
Vždycky to tak dělám, je to teď také běžný gag.
Když se účastním podobných diskusí, vždy se snažím nechat vyletět několik testovacích balónků.
Například: budova 7, Světové obchodní centrum 7.
Pro mě je to klasický test, lakmusový papírek, kdy přesně vím: Dobře, když najednou dostanu takovou odpověď:
"Co prosím? Budova 7?" "Ano, Světové obchodní centrum 7 - 11. září a tak." "To nemůžu říct."
"Pak možná spíše pro Ligu mistrů...", Vždycky říkám.
Víte, pak si prostě uvědomíte, že nemůžete zvednout člověka na..., že ho prostě nemůžete
zvednout. A na to neexistuje žádný kouzelný recept.
Ale vím, nebo to cítím a vidím, že neuvěřitelné krize, tato šílená doba, kdy se objevuje jedna zpráva o katastrofě
za druhou, zvyšují ochotu nebo touhu lidí po informacích.
Právě dnes jsem se dozvěděl, že 38 % německých podniků bude v příštím roce rušit pracovní místa.
Kromě toho, co se dělo po celou dobu.
Protože: Už nemáme levný plyn, máme nestabilní energie, máme nestabilní elektrickou síť, nemáme žádnou
bezpečnost, na pozicích sedí lidé, kteří tam vůbec nepatří.
Politici, o nichž se nesmí mluvit pod jejich přezdívkou.
Na pozicích jsou zcela nekompetentní lidé, kteří jsou prostě ideologicky zcela odepsaní.
A samozřejmě si to uvědomují i lidé, kteří čtou a sledují pouze Süddeutsche Zeitung, Der Spiegel a Tagesschau.
Čas tedy pracuje v náš prospěch. Jen mám problém s tím, že se musí jít takříkajíc přes dno údolí.
V takovém údolí už jsme. Nemusím teď sestupovat do toho největšího, nejhlubšího údolí.
Od Evy Hermanové a Andrease Poppa jsem převzal rčení: "Teď už jen projít uchem jehly!"
Mohlo by to být také jednodušší. Pokud dostatečný počet lidí začne přemýšlet s námi.
Ale myslím, že právě proto jsme všichni tady.
Ale když musím projít takovým údolím, jsem vděčný, že to mohu dělat s takovými lidmi. Také spolu.
A že se také stáváme stále více a více. Pak to půjde zase do kopce.
Ano, to zní dobře, že? Takže po údolí přijde hora na vrcholu. Jsem plný "hopia" .
Super. To je jedna z mých základních vlastností. Prostě tam ... opravdu se do toho pustit.
Někdy v životě děláte skutečné smyčky nebo něco podobného.
Byl jsem s vámi v AZK 27. listopadu 2012. A byl to jeden z nejkrásnějších okamžiků mého života. Bylo to jako,
wow, 3000 lidí, všechno šlo tak dobře. A ta zpětná vazba.
A já si pomyslel, ach, proboha, co bude dál? No tak, ukaž mi to.
To bylo těsně před 21. prosincem 2012 a tak dále. Říkal jsem si, ano, už je to tady.
Krátce poté mi byla diagnostikována rakovina. Víš, říkal jsem si, ach, milý vesmíre, tohle jsem si nepředstavoval.
A pak jsem letěl dost šílenou smyčku, která skončila dobře, ale byl to kolotoč.
To bylo opravdu hrubé. Ale také mě to naučilo určité věci, které byly důležité.
A bez této zjevné zkušenosti bych se sem nedostal.
Zpočátku to bylo velmi špatné. A rudá mlha ohně a bolesti po dlouhou, dlouhou dobu.
A také nejistota, co se vlastně stane nyní? Co bude dál? Bude to vůbec fungovat?
Při zpětném pohledu to byla otázka štěstí. I když to zní hrubě.
Bez bolesti se vždycky obejdete. Ale to bylo těžké. A při zpětném pohledu - velmi, velmi vděčné.
Ale není to ve vašich rukou. Přichází to k vám a osobní zkoušky, které si vyberete pro svou inkarnační
smlouvu, jak se říká, nejsou díky Bohu předem známy.
Ale když se na to podívám zpětně, jsem tu teď, stále se mohu účastnit a opravdu - teď nesměřuji každý den modlitbu k nebesům.
Často se však probouzím a děkuji stvoření, síle Matky-Otce-Stvořitele všeho, co je.
Nejsem tak věřící, abych to manifestoval nebo personifikoval.
Jsem však velmi vděčný za sílu, která mě sem poslala.
A skutečnost, že se zde mohu angažovat, dokonce v takové pozici, mě v tuto chvíli činí neuvěřitelně pokornou.
A také pokorní v tom smyslu, že se můžeme aktivně podílet na utváření této vzrušující doby.
Protože to je doba, na kterou se později vzpomíná v učebnicích dějepisu.
Co lidé tehdy dělali, aby to nebylo tak zlé?
O tom jsem pevně přesvědčen. Myslím, že diváci také.
Děkujeme, že jste nám otevřela své srdce a podělila se s námi. Opravdu fantastické.
A také za vaši práci, do které tolik investujete a z níž je cítit energie, kterou vyzařujete.
Máte spoustu pozitivních věcí, což je velmi dobré, které mohou jít ke všem divákům.
Proto jsme tady, ne? Proto takhle žijeme.
Moc vám děkuji, Roberte. Budeme pokračovat. Děkuji, Mathiasi. Super.