Kyllä, nimeni on Robert Stein. Hyvä Robert, kiitos ajastanne.
Olette täällä vaihtoehtoisessa WEF:ssä, ja olette myös moderoinut useita tilaisuuksia, muun muassa huomisen
mediaa käsittelevää paneelia, kuten olen ymmärtänyt.
Ja mikä on oivalluksenne, oletteko jo kyenneet ottamaan siitä mitään irti, mitään oppeja, joita voimme
ottaa mukaan tai jotka olisivat kiinnostavia katsojille?
Ensinnäkin tämä on tietenkin uskomattoman hieno tapahtuma.
En ole koskaan ennen törmännyt tällaiseen kokoukseen.
Täällä on 30-40 ihmistä vaihtoehtoisesta mediasta, ... Niin monia erilaisia mediatekijöitä ja
aktivisteja, lakimiehiä, lääkäreitä, koko paneeli on täällä.
Kaikki ne, jotka ovat viime vuosina sanoneet, etten aio osallistua, ovat täällä ensimmäistä kertaa yhdessä.
Ja on tietenkin uskomatonta olla siellä yksin osallistujana ja tuntea tämä energia, josta
kaikki ovat samaa mieltä: Jotain on tapahduttava nyt.
Nyt emme voi tehdä sitä enää yksin, kukin omassa kellarissaan ja omalla pienellä
YouTube-kanavalla, vaan nyt se on verkostoitunut.
Jo pelkästään se on todella loistava asia, että energia on niin keskittynyttä.
Toinen asia on tietenkin ne konkreettiset ideat tai ajatukset, joita täällä on esitetty.
Eilen pelasimme simulaatiopeliä tyyliin: julistetaan uusi bakteeriepidemia, ja olemme enemmän tai vähemmän
seuraavana vuonna, joulukuussa 25, ja työryhmien oli sitten enemmän tai vähemmän selvitettävä asia:
Mitä olemme tehneet vaihtoehtoisena mediana, aktivisteina, lääkäreinä ja lakimiehinä tämän estämiseksi?
Sitten se meni työryhmiin. Ja sitten ... ehdotettiin asioita, joita voitaisiin tehdä, jotta viimeisten
neljän vuoden kokemusten perusteella voisimme sanoa:
"Se ei tapahdu meille enää koskaan." Ja se yksinään oli todella, todella vahvaa.
Mutta signaali, joka minusta vain lähtee tässä, on: niin monet ihmiset tekevät jotakin,
ja sillä on signaalivaikutus ulkomaailmaan.
Sadattuhannet ihmiset näkevät sen. Olen myös utelias näkemään, miten vastapuoli niin sanotusti kehystää
tämän tapahtuman ja ottavatko he sen lainkaan esille. Se on siis edelleen jännittävää.
Itse näen myös paljon energiaa erimielisyyksien voittamisessa ja synergioiden löytämisessä yhdessä.
En usko, että tavoitteena oli yrittää päästä yksimieliseen lopputulokseen kaikista kohdista, vaan
keskittyä pikemminkin siihen, mikä meitä yhdistää, eikö niin?
Taidan tuntea sen, se on ilmassa. Kaikki haluavat rauhaa, kaikki haluavat totuuden, kaikki
jossain haluavat, että pääsemme yhdessä eteenpäin.
Niinpä myös minä havaitsen sen täällä. Kiitos paljon siitä.
Konkreettisia askeleita, oletteko jo tunnistaneet, mitä huomisen media tekee nyt, jotta olette valmiita ensi
vuonna... Vai eikö siitä ole vielä valmis keskustelemaan?
Mielestäni mitään ei ole vielä valmis viimeistelemään.
Olen kuitenkin varma, että yksittäiset ryhmät, jotka ovat kokoontuneet yhteen, tai erityishankkeet ovat käynnissä.
Olen nyt sopinut ties kuinka monta uutta tapaamista yksin, jo nyt muiden mediatekijöiden ja osallistujien kanssa.
Synergiaetuja on tietenkin jo nyt syntymässä.
Nähtäväksi jää kuitenkin, mitä siitä todella tulee.
Tämä on ehkä uuden sarjan aloitustapahtuma.
Tämä on nyt ensimmäinen kerta ilman yleisöä.
Yleisö - vain kutsuvieraat ja liitteessä olevat henkilöt.
Yksittäisiä osallistujia oli yhteensä ehkä 100 henkilöä.
Seuraavan kerran se järjestetään jossain, missä on ehkä 1 000, 2 000 tai en tiedä kuinka monta ihmistä.
Ja se on tietenkin jotain, joka houkuttelee monia ihmisiä. Olen siitä aivan varma.
Teimme täällä eilen myös muutaman lyhyen haastattelun.
Puhuin Gerhard Wisnewskin kanssa. Työskentelin tuolloin itse kameramiehenä.
Taustalla seisoi Paul Brandenburg ja Markus Haintz. Sitten professori Bhakdi yhtäkkiä liittyi heidän seuraansa.
Ja se yksin taustalla, jos olisin nähnyt sen katsojana - näin:
"Missä se oli? Miksi? Haluan mennä sinne. Mitä he tekivät siellä? Mikä tuo on?"
Joten mielestäni jo pelkästään signaalivaikutus on uskomattoman tärkeä sen kannalta, mitä tässä tapahtuu.
Kyllä, se on todellakin eräänlainen tulevaisuuden Walk of Fame. Kävelet täällä läpi ja ajattelet: "Ah,
tunnen hänet, tunnen hänet, tunnen hänet". Fantastista.
Minulle on myös suuri kunnia saada haastatella tällaisia ihmisiä täällä. Fantastista.
Kiitos myös tästä tapahtumasta ja siitä, että järjestitte sen täällä.
Olemme nyt kysyneet kaikilta läsnäolijoilta meitä kiinnostavan kysymyksen:
Millaista se on nyt, kun, sanotaanko, sensuuri leviää ja koko asia on johdettu alkuperäisen WEF:n -
sanotaanko - tähän Suureen uudelleensuuntaukseen?
Tämä tarkoittaa, että meillä on erilaisia kriisejä eikä meillä ole enää mahdollisuutta käyttää digitaalisia tuotteita.
Ei enää YouTubea, ei enää verkkosivuja, ei enää mitään. Mitä neuvoja sinulla on katsojillemme?
Onko itsenäinen, Internetistä riippumaton verkostoituminen - eli anonymiteetistä alueellisiin verkkoihin
siirtyminen - keskeinen ja tärkeä asia tulevaisuudessa?
Joku sanoi eilen paneelissa: "Käynnistetään painokoneet".
Niin, joten sitä, mitä olette tehneet monta vuotta, ääni ja vastaääni, sitä ei voi poistaa.
Se pitää heittää roskiin käsin. Sinun on hävitettävä se.
Se ei ole vain klikkaus, jos et halua sitä ja vain poistaa sen sähköpostina, se on analoginen.
Ja se on tietenkin yksi tapa sanoa: meillä ei ole enää digitaalisia vaihtoehtoja,
meidän on tehtävä se taas analogisesti.
Kyllä, suoramainonnalla, kvasi-mainonnalla, vanhalla kunnon ..., miksi sitä kutsutaankaan? - Kirje/ketjukirje.
Joten annat ihmisille vain paperin.
Esimerkiksi tarrat ovat yksi näistä asioista. Tarrat, joissa on kumia, jota on vaikea poistaa.
Ymmärrätkö, että laitat jotain sinne jonnekin, että tarvitset terää saadaksesi sen pois?
Hieman anarkistista tietoa. Yksi tai kaksi logoa.
Ja tietenkin, mikä on hyvin tärkeää, verkostoituminen henkilökohtaisessa ympäristössäsi.
Että uskallat kohdata ympärilläsi olevat ihmiset näissä asioissa.
Monet ihmiset ovat edelleen jumissa tässä "ajatusten tyrmässä", kuten joku asian ilmaisi. Koska he saavat tietonsa vain
joukkotiedotusvälineistä. Ja se on murrettava huolellisesti.
Se ei ole helppoa, tiedät varmaan senkin.
Monet ihmiset ovat tottuneet istumaan tässä kotelossa. Se on viihtyisä, ja tiedät, missä olet.
Eikä sinun tarvitse huolehtia mistään pahaenteisistä voimista, jotka saattavat tehdä jotain taustalla.
Mutta ihmiset on nostettava hitaasti sille tasolle, jolla he ovat.
Teen sen aina niin, se on nyt myös juokseva vitsi.
Kun osallistun tällaisiin keskusteluihin, yritän aina antaa muutaman testipallon nousta ilmaan.
Esimerkiksi: rakennus 7, World Trade Centre 7.
Minulle se on klassinen testi, lakmustestin testi, jossa tiedän tarkalleen: Okei, kun saan yhtäkkiä tällaisen vastauksen:
"Anteeksi? Rakennus 7?" "Kyllä, World Trade Centre 7 - 9/11 ja kaikki se." "Niin, World Trade
Centre 7 - 9/11 ja kaikki se." "En osaa sanoa."
"Sitten ehkä ennemmin Mestarien liigaan...", sanon aina.
Sitten vain tajuaa, että ei voi ottaa ihmistä kyytiin..., ei voi ottaa häntä kyytiin. Ja siihen ei ole mitään taikakaavaa.
Mutta tiedän tai tunnen ja näen, että uskomattomat kriisit, nämä hullut ajat, jolloin katastrofiraportit seuraavat
toisiaan, lisäävät ihmisten halukkuutta tai halua saada tietoa.
Kuulin juuri tänään, että 38 prosenttia saksalaisista yrityksistä vähentää työpaikkoja ensi vuonna.
Sen lisäksi, mitä on tapahtunut koko tämän ajan.
Koska: Meillä ei ole enää halpaa kaasua, meillä on epävakaita energialähteitä, meillä on epävakaa sähköverkko,
meillä ei ole turvallisuutta, meillä on ihmisiä, jotka istuvat tehtävissä, jotka eivät kuulu sinne lainkaan.
Poliitikot, joita ei saa mainita lempinimellään.
Tehtävissä on täysin epäpäteviä henkilöitä, jotka ovat yksinkertaisesti täysin palaneet ideologisesti.
Tämän ymmärtävät tietenkin myös ne, jotka ovat lukeneet ja katsoneet vain
Süddeutsche Zeitungia, Der Spiegeliä ja Tagesschaua.
Aika toimii siis meidän eduksemme. Minulla on vain ongelmia sen kanssa, että teidän on
kuljettava niin sanotusti laakson pohjan kautta.
Olemme jo tällaisessa laaksossa. Minun ei tarvitse laskeutua nyt suurimpaan ja syvimpään laaksoon.
Poimin Eva Hermanilta ja Andreas Poppilta sanonnan: "Meidän on nyt vain päästävä neulansilmän läpi!"
Se voisi olla myös helpompaa. Jos tarpeeksi moni alkaa ajatella kanssamme. Mutta luulen, että siksi me kaikki olemme täällä.
Mutta kun joudun käymään läpi tuollaisen laakson, olen kiitollinen, että saan tehdä sen
tuollaisten ihmisten kanssa. Myös yhdessä.
Ja että meistä tulee myös yhä enemmän ja enemmän. Sitten asiat menevät taas ylämäkeen.
Kyllä, se kuulostaa hyvältä, eikö vain? Eli laakson jälkeen tulee vuori huipulle. Olen täynnä "Hopiumia" .
Super. Se on yksi perusominaisuuksistani. Juuri siellä ... todella menossa eteenpäin.
Joskus elämässä tehdään oikeita silmukoita tai jotain.
Olin kanssanne AZK:ssa 27. marraskuuta 2012. Se oli yksi elämäni hienoimmista hetkistä. Se oli kuin,
vau, 3000 ihmistä, kaikki meni niin hyvin. Ja palaute.
Ajattelin, että voi hyvä luoja, mitä seuraavaksi? Tule, näytä minulle.
Tämä tapahtui juuri ennen 21. joulukuuta 2012 ja niin edelleen. Ajattelin itsekseni, että nyt se alkaa.
Pian sen jälkeen minulla todettiin syöpä. Ajattelin itsekseni, että voi, rakas
maailmankaikkeus, tämä ei ole sitä, mitä olin ajatellut.
Ja sitten lensin melko hullunmoisen loopin, joka päättyi hyvin, mutta se oli pyörähdys.
Se oli todella törkeää. Mutta se opetti minulle myös tiettyjä tärkeitä asioita.
Ja ilman tätä räikeää kokemusta en olisi tullut tähän suuntaan.
Aluksi se oli todella huono juttu. Ja tulipunaista sumua ja kipua pitkän, pitkän aikaa.
Ja myös epävarmuus siitä, mitä nyt todella tapahtuu? Mitä tapahtuu seuraavaksi? Toimiiko se lainkaan?
Jälkikäteen ajateltuna se oli onnenkantamoinen. Vaikka se kuulostaa karkealta.
Voit aina pärjätä ilman kipua. Mutta se oli vaikeaa. Ja jälkikäteen ajateltuna - hyvin, hyvin kiitollinen.
Mutta se ei ole sinun käsissäsi. Se tulee teille, ja henkilökohtaisia testejä, jotka valitsette
inkarnaatiosopimustanne varten, kuten sanonta kuuluu, ei tiedetä etukäteen, luojan kiitos.
Mutta näin jälkikäteen ajateltuna olen nyt täällä, saan edelleen osallistua, enkä todellakaan
- en nyt joka päivä suuntaa rukousta taivaalle.
Mutta herään usein ja kiitän luomakuntaa, kaiken olemassa olevan Äiti-Isä-Luojavoimaa.
En ole niin uskonnollinen, että olisin ilmentänyt tai personoinut tämän.
Mutta olen hyvin kiitollinen voimasta, joka lähetti minut tänne.
Ja se, että saan olla täällä mukana, jopa tällaisessa asemassa, tekee minusta tällä hetkellä uskomattoman nöyrän.
Ja myös nöyrinä siinä mielessä, että voimme olla aktiivisesti mukana muokkaamassa tätä jännittävää aikaa.
Koska se on se aika, jonka muistatte myöhemmin historiankirjoissa.
Mitä ihmiset tekivät silloin, jotta asiat eivät menneet niin huonosti?
Olen tästä vakaasti vakuuttunut. Luulen, että myös katsojat ovat.
Kiitos paljon, että avasit sydämesi ja jaoit sen kanssamme. Fantastista, todella.
Ja myös työsi vuoksi, että panostat itseesi niin paljon ja voit tuntea tämän energian, säteilet sitä.
Teillä on paljon myönteisiä asioita, mikä on erittäin hyvä asia, joka voi levitä kaikille katsojille.
Siksihän me olemme täällä, eikö niin? Siksi me elämme näin.
Kiitos paljon, Robert. Jatkamme. Kiitos, Mathias. Loistavaa.