Igen, a nevem Robert Stein. Kedves Robert, köszönöm, hogy időt szakított rám.
Ön itt van az alternatív WEF-en, és több rendezvényt is moderált, többek között a Holnap médiája panelt, ha jól tudom.
És mi a felismerésed, tudtál már valamit levonni belőle, bármilyen tanulságot, amit
átvehetünk, vagy ami érdekes lenne a nézők számára?
Először is, természetesen ez egy hihetetlenül nagyszerű esemény.
Még soha nem találkoztam ilyen találkozóval, tényleg.
Tehát 30-40 ember van itt az alternatív médiaszcénából, a ... Nagyon sok különböző médiaszereplő és
aktivista, ügyvédek, orvosok, az egész panel itt van.
Mindazok, akik az elmúlt években kidugták a fejüket, és azt mondták, hogy nem veszek részt, most először vannak itt együtt.
És persze hihetetlen, hogy egyedül, résztvevőként is ott lehetsz, és érzed ezt az energiát, amiben
mindenki egyetért: Valaminek most kell történnie.
Most már nem csak külön-külön, mindenki a saját pincéjében és a saját kis YouTube-csatornáján
csinálhatjuk, hanem most már hálózatba kell kapcsolni.
Már ez önmagában is egy igazán zseniális dolog, hogy az energia ilyen mértékben koncentrálódik.
A másik dolog pedig természetesen a konkrét elképzelések vagy gondolatok, amelyek itt elhangzottak.
Tegnap egy szimulációs játékot játszottunk a következő mentén: egy újabb bakteriális járványt hirdettek ki, és nagyjából a
következő évben, december 25-én vagyunk, és a munkacsoportoknak többé-kevésbé ki kellett találniuk, hogy mi lesz:
Mit tettünk alternatív médiaként, aktivistaként, orvosként, jogászként, hogy ezt megakadályozzuk?
Ezután munkacsoportokba került. És aztán ... olyan dolgokat fogalmaztak meg, amelyeket meg lehetne tenni, hogy
az elmúlt négy év tapasztalatai alapján azt mondhassuk:
"Ez többé nem fog velünk megtörténni." És ez önmagában nagyon, nagyon erős volt.
De a jel, ami itt számomra kikerül: nagyon sokan vannak, akik tesznek valamit, és ez jelzésértékű hatást gyakorol a külvilágra.
Több százezer ember fogja látni. És kíváncsi vagyok arra is, hogy a másik oldal hogyan fogja ezt az eseményt
keretbe foglalni, és hogy egyáltalán felvállalják-e. Szóval ez továbbra is izgalmas marad.
Én személy szerint sok energiát látok a megosztottság leküzdésében és a közös szinergiák megtalálásában is.
Nem hiszem, hogy az volt a cél, hogy megpróbáljunk minden kérdésben egyhangú következtetésre jutni, hanem inkább az,
hogy arra összpontosítsunk, ami összeköt bennünket, nem igaz?
Azt hiszem, érzem, benne van a levegőben. Mindenki békét akar, mindenki az igazságot akarja,
mindenki valahol azt akarja, hogy együtt haladjunk előre.
Tehát én is ezt érzékelem itt. Köszönöm szépen.
Konkrét lépések, felismerték már most, hogy mit fog csinálni a jövő médiája, hogy készen álljon a
következő évre... Vagy ez még nem áll készen a megbeszélésre?
Véleményem szerint még semmi sincs készen a véglegesítésre.
De biztos vagyok benne, hogy az egyes csoportok, amelyek összeálltak, vagy hogy konkrét projektek folyamatban vannak.
Mostanra már nem is tudom, hány új találkozót beszéltem meg magamtól, már más médiakészítőkkel és résztvevőkkel.
Természetesen már most is vannak szinergiák, amelyek kialakulóban vannak.
De még nem tudni, mi lesz ebből valójában.
Ez talán egy új sorozat nyitóeseménye.
Ez most az első alkalom közönség nélkül.
Közönség - csak a meghívott vendégek és a függelékben szereplő személyek.
Összesen talán 100 ember volt, az egyéni résztvevők.
A következő alkalommal pedig valahol, ahol talán 1000, 2000 vagy nem tudom, hány ember lesz ott.
És ez természetesen olyasmi, ami sok embert vonz. Ebben egészen biztos vagyok.
Tegnap itt is készítettünk néhány rövid interjút.
Gerhard Wisnewskivel beszélgettem. Én magam is operatőrként dolgoztam akkoriban.
A háttérben pedig Paul Brandenburg állt Markus Haintz társaságában. Aztán Bhakdi
professzor hirtelen csatlakozott hozzájuk.
És ez egyedül a háttérben, ha nézőként láttam volna - így:
"Hol volt ez? Miért? Oda akarok menni. Mit csináltak ott? Mi az ott?"
Úgy gondolom tehát, hogy már önmagában a jelzőhatás is hihetetlenül fontos abból, ami itt történik.
Igen, ez tényleg egyfajta "Walk of Fame" a jövőből. Az ember végigsétál itt és azt gondolja: "Á,
ismerem őt, ismerem őt, ismerem őt". Fantasztikus.
Az is hatalmas megtiszteltetés számomra, hogy ilyen emberekkel készíthetek itt interjút. Fantasztikus.
Köszönöm tehát ezt az eseményt is, és azt is, hogy társszervezője voltál.
Most mindenkinek feltettünk itt egy kérdést, ami minket érdekel:
Milyen most, hogy, mondjuk, a cenzúra terjed, és az egészet az eredeti WEF - mondjuk - ebbe a Nagy Újraindulásba vezeti?
Ez azt jelenti, hogy különböző válságok vannak, és már nincs lehetőségünk a digitális termékek használatára.
Nincs többé YouTube, nincs többé weboldal, nincs többé semmi. Milyen tanácsot adna a nézőinknek?
A független, internet-független hálózatépítés - azaz az anonimitásból a regionális hálózatokba
való átlépés - a jövő egyik kulcsa, fontos pontja?
Tegnap valaki azt mondta a panelben: "Indítsátok be a nyomdagépeket".
Igen, tehát amit sok éven át csináltatok, hang és ellenhang, azt nem lehet törölni.
Kézzel kell a szemetesbe dobni. Meg kell szabadulni tőle.
Nem csak egy kattintás, ha nem akarod, és csak törlöd, mint egy e-mailt, ez analóg.
És ez persze az egyik módja annak, hogy azt mondják: már nincsenek digitális lehetőségeink, újra analóg módon kell csinálnunk.
Igen, a direkt levelezéssel, a kvázi, a jó öreg ..., hogy is hívják? - Levél/lánclevél.
Tehát csak átadsz az embereknek egy darab papírt.
A matricák például egy másik ilyen dolog. Olyan matricák gumival, amelyeket nehéz eltávolítani.
Tisztában vagy vele, hogy valamit odatolsz valahova, és hogy egy pengére van szükséged, hogy leszedd?
Egy kis anarchikus információ. Egy vagy két logó.
És persze nagyon fontos a személyes környezetedben való hálózatépítés.
Hogy szembe mersz szállni a körülötted lévő emberekkel ezekkel a dolgokkal.
Sokan még mindig ebben a "gondolatbörtönben" ragadtak, ahogy valaki fogalmazott. Mert csak a tömegmédiából
kapják az információkat. És ezt gondosan fel kell bontani.
Nem könnyű, ezt valószínűleg te is tudod.
Sokan megszokták, hogy ebben a gubóban ülnek. Kényelmes, tudod, hogy hol vagy.
És nem kell aggódnod a háttérben tevékenykedő baljós erők miatt sem.
De az embereket lassan fel kell venni azon a szinten, ahol vannak.
Én mindig így csinálom, ez most már egy futó geg is.
Amikor ilyen vitákban veszek részt, mindig megpróbálok felengedni néhány tesztlufit.
Például: 7-es épület, World Trade Centre 7.
Számomra ez a klasszikus teszt, egy lakmuszpapír-teszt, ahol pontosan tudom: Oké, amikor hirtelen ilyen választ kapok:
"Tessék? 7-es épület?" "Igen, World Trade Center 7 - 9/11 meg minden." "Nem tudom megmondani."
"Akkor talán inkább a Bajnokok Ligája..." - mondom mindig.
Tudod, aztán rájössz, hogy oké, nem tudod felvenni az embert a..., egyszerűen nem tudod
felvenni. És erre nincs varázslatos recept.
De tudom, illetve érzem és látom, hogy a hihetetlen válságok, ezek az őrült idők, amikor egyik
katasztrófajelentés a másik után jön, növelik az emberek hajlandóságát vagy vágyát az információ iránt.
Éppen ma hallottam, hogy a német vállalatok 38%-a leépíti a munkahelyeket jövőre.
Azon kívül, ami egész idő alatt történt.
Mert: Nincs többé olcsó gázunk, volatilis energiáink vannak, instabil az elektromos hálózatunk, nincs
biztonságunk, olyan emberek ülnek olyan pozíciókban, akiknek semmi keresnivalójuk ott.
Politikusok, akiket nem szabad a becenevükön emlegetni.
Teljesen inkompetens emberek vannak olyan pozíciókban, akik egyszerűen ideológiailag teljesen kiégtek.
És persze azok, akik csak a Süddeutsche Zeitungot, a Der Spiegel-t és a Tagesschau-t olvasták és nézték, szintén rájönnek erre.
Az idő tehát a mi javunkra dolgozik. Csak azzal a ténnyel van problémám, hogy úgymond a völgy alján kell átmenni.
Mi már egy ilyen völgyben vagyunk. Nem kell most a legnagyobb, legmélyebb völgybe leereszkednem.
Eva Hermantól és Andreas Popptól vettem át egy mondást: "Most már csak át kell jutnunk a tű fokán!".
Lehetne egyszerűbb is. Ha elég sokan kezdenek velünk együtt gondolkodni. De azt hiszem, ezért vagyunk itt mindannyian.
De amikor egy ilyen völgyön kell keresztülmennem, hálás vagyok, hogy ilyen emberekkel tehetem ezt meg. Szintén együtt.
És hogy mi is egyre többen és többen leszünk. Akkor a dolgok ismét felfelé fognak menni.
Igen, ez jól hangzik, nem igaz? Tehát a völgy után jön a hegy a csúcson. Tele vagyok "hopiummal" .
Super. Ez az egyik alapvető tulajdonságom. Csak ott ... tényleg belevágok.
Néha az életben az ember igazi hurkokat csinál, vagy ilyesmi.
2012. november 27-én veled voltam az AZK-nál. És ez volt életem egyik legnagyobb pillanata, tényleg. Olyan volt, hogy
hűha, 3000 ember, minden olyan jól ment. És a visszajelzések.
És azt gondoltam, ó, te jó ég, mi lesz a következő? Gyerünk, mutasd meg.
Ez közvetlenül 2012. december 21. előtt volt, és így tovább. Azt gondoltam magamban, igen, itt vagyunk.
Nem sokkal később rákot diagnosztizáltak nálam. Tudod, azt gondoltam magamban, hogy ó, drága univerzum, nem erre gondoltam.
Aztán repültem egy elég őrült hurkot, aminek jó vége lett, de ez egy pörgős ciklus volt.
Ez nagyon durva volt. De megtanított bizonyos dolgokra, amelyek fontosak voltak.
És e nélkül az égbekiáltó tapasztalat nélkül nem jutottam volna el idáig.
Szóval eleinte szuper rossz volt. És egy tűzpiros köd és fájdalom hosszú-hosszú ideig.
És a bizonytalanság is, hogy mi fog most valójában történni? Mi fog történni legközelebb? Működni fog-e egyáltalán?
És utólag belegondolva, ez csak szerencse kérdése volt. Még ha ez durván hangzik is.
A fájdalom nélkül mindig meg lehet lenni. De ez nehéz volt. És utólag - nagyon, nagyon hálás.
De ez nem a te kezedben van. Hozzátok kerül, és a személyes próbatételeket, amelyeket az inkarnációs
szerződésetekhez választotok, ahogy mondani szokták, hála Istennek, nem ismerjük előre.
De így utólag belegondolva, most már itt vagyok, még mindig részt vehetek benne, és tényleg - most
már nem minden nap egy imát intézek az égiekhez.
De gyakran felébredek és megköszönöm a teremtésnek, az Anya-Apa-Teremtő hatalomnak, mindannak, ami van.
Nem vagyok annyira vallásos, hogy ezt manifesztáltam vagy megszemélyesítettem volna.
De nagyon hálás vagyok az erőnek, amely ide küldött.
És az a tény, hogy részt vehetek itt, még ilyen pozícióban is, hihetetlenül alázatossá tesz engem ebben a pillanatban.
És alázatosak abban az értelemben is, hogy aktív szerepet játszhatunk ennek az izgalmas időszaknak a kialakításában.
Mert ez az az idő, amire később a történelemkönyvekben emlékeztek.
Mit csináltak akkoriban az emberek, hogy ne legyen ilyen rossz a helyzet?
Erről szilárdan meg vagyok győződve. Szerintem a nézők is.
Nagyon köszönjük, hogy megnyitottad a szívedet és megosztottad velünk. Fantasztikus, tényleg.
És a munkádért is, hogy ennyit fektetsz magadba, és érzed ezt az energiát, sugárzol belőle.
Sok pozitív dolgotok van, ami nagyon jó, ami minden nézőhöz eljuthat.
Ezért vagyunk itt, nem igaz? Ezért élünk így.
Köszönöm szépen, Robert. Folytatjuk. Köszönöm, Mathias. Szuper.