Ja, mitt navn er Robert Stein. Kjære Robert, takk for at du tok deg tid.
Du er her på det alternative WEF, og du har også vært moderator på en rekke arrangementer, blant annet
på Media of Tomorrow-panelet, slik jeg forstår det.
Og hva er din erkjennelse, har du allerede kunnet trekke noe ut av det, noen lærdom som vi kan ta med
oss, eller som ville være interessant for seerne?
For det første er det selvfølgelig et utrolig flott arrangement her.
Jeg har aldri opplevd et slikt møte før.
Så vi har 30, 40 personer her fra den alternative mediescenen, fra ... Så mange forskjellige mediemakere
og aktivister, advokater, leger, hele panelet er her.
Alle de som har stukket hodet frem de siste årene og sagt at jeg ikke kommer til å delta, er her sammen for første gang.
Og så er det selvfølgelig utrolig å være der alene som deltaker og kjenne på denne
energien som alle er enige om: Nå må det skje noe.
Nå kan vi ikke bare gjøre det hver for oss, i hver vår kjeller og på hver vår lille YouTube-kanal, men nå må det skje i nettverk.
Bare det i seg selv er en genial ting, at det er en slik konsentrasjon av energi.
Og det andre er selvfølgelig de konkrete ideene eller tankene som har kommet til uttrykk her.
I går spilte vi et simuleringsspill som gikk ut på at det erklæres en ny bakterieepidemi, og vi befinner oss
mer eller mindre i året etter, i 25. desember, og så skulle arbeidsgruppene mer eller mindre finne ut av det:
Hva har vi gjort som alternative medier, som aktivister, som leger, som advokater for å forhindre dette?
Og det gikk så inn i arbeidsgrupper. Og så ... ble det foreslått ting som kunne gjøres slik at vi,
med erfaringene fra de siste fire årene, kunne si:
"Det vil ikke skje med oss igjen." Og bare det var veldig, veldig sterkt.
Men signalet som bare går ut her for meg er: Det er så mange mennesker som gjør noe,
og det vil ha en signaleffekt på omverdenen.
Hundretusener av mennesker vil se det. Og jeg er også nysgjerrig på hvordan den andre siden vil innramme denne
hendelsen, for å si det sånn, og om de i det hele tatt vil ta den opp. Så det er fortsatt spennende.
Og personlig ser jeg også mye energi i å overvinne splittelser og finne synergier sammen.
Jeg tror ikke målet var å prøve å komme frem til en enstemmig konklusjon på alle punkter, men
å fokusere på det som forener oss, ikke sant?
Jeg tror jeg kan føle det. Det ligger i luften. Alle vil ha fred, alle vil ha sannheten, alle et
eller annet sted vil at vi skal gå videre sammen her.
Så det er også det jeg oppfatter her. Tusen takk for det.
Konkrete skritt, har dere allerede nå erkjent hva morgendagens medier vil gjøre for å være klare til
neste år... Eller er det ennå ikke klart for diskusjon?
Etter min mening er ingenting klart til å bli ferdigstilt ennå.
Men jeg er sikker på at de enkelte gruppene som har gått sammen, eller at det er konkrete prosjekter på gang.
Jeg har nå gjort jeg vet ikke hvor mange nye avtaler på egen hånd, allerede med andre medieskapere og deltakere.
Selvfølgelig er det allerede synergier som er i ferd med å utvikle seg.
Men det gjenstår å se hva som faktisk kommer ut av det.
Dette er kanskje også startskuddet for en ny serie.
Dette er nå første gang uten publikum.
Publikum - bare de inviterte gjestene og de som var til stede i appendikset.
Det var kanskje 100 personer til sammen, de individuelle deltakerne.
Og neste gang det finner sted, vil det være et sted hvor kanskje 1 000, 2 000 eller jeg
vet ikke hvor mange mennesker som vil være der.
Og det er selvfølgelig noe som vil tiltrekke seg mange mennesker. Det er jeg helt sikker på.
Vi gjorde også noen korte intervjuer her i går.
Jeg snakket med Gerhard Wisnewski. Jeg jobbet selv som kameramann på den tiden.
Og i bakgrunnen sto Paul Brandenburg sammen med Markus Haintz. Så kom professor Bhakdi plutselig til.
Og det alene i bakgrunnen, hvis jeg hadde sett det som tilskuer - sånn:
"Hvor var det? Hvor var det? Hvorfor? Jeg vil dra dit. Hva gjorde de der? Hva er det der?"
Så jeg tror signaleffekten alene er utrolig viktig for det som skjer her.
Ja, det er virkelig en slags "Walk of Fame" for fremtiden på en eller annen måte. Du går gjennom her og tenker: "Ah, jeg
kjenner ham, jeg kjenner ham, jeg kjenner ham." Fantastisk.
Det er også en stor ære for meg å få lov til å intervjue slike mennesker her. Fantastisk.
Så takk også for dette arrangementet, og for at dere er medarrangører her.
Vi har nå stilt alle her et spørsmål som interesserer oss:
Hvordan er det nå som, la oss si, sensuren sprer seg og det hele blir ledet av det opprinnelige WEF
- la oss si - inn i denne store tilbakestillingen?
Det betyr at vi har ulike kriser og ikke lenger har mulighet til å bruke digitale produkter.
Ikke mer YouTube, ikke flere nettsteder, ikke noe mer. Hvilke råd har du til seerne våre?
Er uavhengig, Internett-uavhengig nettverksbygging - dvs. ut av anonymiteten og inn i regionale
nettverk - en nøkkel, et viktig punkt for fremtiden?
Så noen sa det i panelet i går: "Fyr opp trykkpressene".
Ja, så det du har gjort i mange år, stemme og motstemme, det kan du ikke slette.
Du må kaste det i søpla for hånd. Du må kvitte deg med det.
Det er ikke bare å klikke hvis du ikke vil ha den og bare slette den som en e-post, det er analogt.
Og det er jo en av måtene å si: Vi har ikke lenger noen digitale muligheter, vi må gjøre det analogt igjen.
Ja, med direktereklame, med kvasi, med gode, gamle ..., hva heter det? - Brev/kjedebrev.
Så du bare gir folk et stykke papir.
Klistremerker er for eksempel en annen av disse tingene. Klistremerker med gummi som er vanskelig å fjerne.
Er du klar over at du har noe du må bruke en kniv for å få det av?
Litt anarkistisk informasjon. En eller to logoer, da.
Og ikke minst er det viktig å bygge nettverk i ditt personlige miljø.
At du våger å konfrontere menneskene rundt deg med disse tingene.
Mange mennesker er fortsatt fanget i dette "tankefangehullet", som noen har uttrykt det. Fordi de bare får sin
informasjon fra massemediene. Og det må brytes forsiktig opp.
Det er ikke lett, det vet du sikkert også.
Mange er vant til å sitte i denne kokongen. Det er koselig, du vet hvor du er.
Og du trenger ikke å bekymre deg for skumle krefter som kan gjøre noe i bakgrunnen.
Men du må sakte plukke opp folk på det nivået de befinner seg.
Jeg gjør det alltid på den måten, det er også en løpende spøk nå.
Når jeg deltar i diskusjoner som dette, prøver jeg alltid å la noen testballonger gå opp.
For eksempel: Bygning 7, World Trade Center 7.
For meg er det den klassiske testen, en lakmustest, der jeg vet nøyaktig: Ok, når jeg plutselig får et svar som dette:
"Unnskyld meg? Bygning 7?" "Ja, World Trade Center 7 - 9/11 og alt det der." "Det kan jeg ikke si."
"Da kanskje heller Champions League ...", sier jeg alltid.
Så innser du bare at du ikke kan plukke opp personen på ..., du kan bare ikke plukke dem
opp. Og det finnes ingen magisk formel for det.
Men jeg vet, eller jeg kan føle og se, at de utrolige krisene, disse vanvittige tidene, med den ene katastroferapporten etter
den andre, øker folks vilje til eller ønske om informasjon.
Jeg hørte nettopp i dag at 38 prosent av de tyske bedriftene vil kutte stillinger neste år.
I tillegg til det som har skjedd hele tiden.
Fordi: Vi har ikke lenger billig gass, vi har volatile energier, vi har et ustabilt strømnett, vi har ingen
sikkerhet, vi har folk som sitter i posisjoner som ikke hører hjemme der i det hele tatt.
Politikere som ikke har lov til å bli nevnt ved sitt kallenavn.
Det sitter fullstendig inkompetente mennesker i posisjoner som rett og slett er totalt ideologisk brent.
Og det skjønner selvfølgelig også folk som bare har lest og sett Süddeutsche Zeitung, Der Spiegel og Tagesschau.
Så tiden jobber i vår favør. Jeg har bare et problem med at man må gå gjennom bunnen av dalen, for å si det sånn.
Vi er allerede i en slik dal. Jeg trenger ikke å gå ned i den største og dypeste dalen nå.
Jeg har plukket opp et ordtak fra Eva Herman og Andreas Popp: "Nå må vi bare komme oss gjennom nåløyet!"
Det kan også bli enklere. Hvis mange nok begynner å tenke sammen med oss. Men jeg tror det er derfor vi alle er her.
Men når jeg må gå gjennom en slik dal, er jeg takknemlig for å gjøre det med slike mennesker. Også sammen.
Og at vi også blir flere og flere. Da vil det gå oppover igjen.
Ja, det høres bra ut, ikke sant? Så etter dalen kommer fjellet på toppen. Jeg er full av "Hopium" .
Super. Det er en av mine grunnleggende egenskaper. Bare der ... virkelig i gang med det.
Noen ganger i livet gjør du ekte looper eller noe.
Jeg var sammen med deg på AZK den 27. november 2012. Det var et av de største øyeblikkene i livet mitt. Det var som,
wow, 3000 mennesker, alt gikk så bra. Og tilbakemeldingene.
Og jeg tenkte: "Å, kjære vene, hva blir det neste? Kom igjen, vis meg.
Det var like før 21. desember 2012 og så videre. Jeg tenkte: "Ja, nå skjer det.
Kort tid etter fikk jeg diagnosen kreft. Jeg tenkte: "Kjære univers, det var ikke dette jeg hadde tenkt meg.
Og så fløy jeg en ganske sprø loop, som endte bra, men det var en spinnsyklus.
Det var veldig grovt. Men det lærte meg også visse ting som var viktige.
Og uten denne åpenbare erfaringen ville jeg ikke ha kommet hit.
Så det var veldig ille i begynnelsen. Og en rød tåke av ild og smerte i lang, lang tid.
Og også usikkerheten om hva som faktisk vil skje nå? Hva som vil skje videre? Vil det i det hele tatt fungere?
Og i ettertid ser jeg at det var et spørsmål om flaks. Selv om det høres krasst ut.
Du kan alltid klare deg uten smerten. Men det var vanskelig. Og i ettertid - veldig, veldig takknemlig.
Men det ligger ikke i dine hender. Det kommer til deg, og de personlige testene du velger for din inkarnasjonskontrakt,
som de sier, er ikke kjent på forhånd, takk Gud.
Men i ettertid er jeg her nå, jeg har fortsatt lov til å delta, og jeg er virkelig - jeg
retter ikke nå hver dag en bønn til himmelen.
Men jeg våkner ofte opp og takker skaperverket, Moder-Fader-Skaper-kraften i alt som er.
Jeg er ikke så religiøs at jeg har manifestert eller personifisert dette.
Men jeg er veldig takknemlig for den kraften som sendte meg hit.
Og det faktum at jeg får lov til å være med her, selv i en slik posisjon, gjør meg utrolig ydmyk for øyeblikket.
Og også ydmyke i den forstand at vi kan spille en aktiv rolle i utformingen av denne spennende tiden.
For det er den tiden man husker senere i historiebøkene.
Hva gjorde folk den gangen for at det ikke skulle bli så ille?
Det er jeg helt overbevist om. Jeg tror seerne også er det.
Tusen takk for at du åpnet hjertet ditt og delte det med oss. Fantastisk, virkelig.
Og også for arbeidet ditt, at du investerer deg selv så mye og at man bare kan føle denne energien, du utstråler den.
Du har mange positive ting, det er veldig bra, som kan gå ut til alle seere.
Det er derfor vi er her, ikke sant? Det er derfor vi lever slik.
Tusen takk, Robert. Vi fortsetter. Takk, Mathias. Supert.