Áno, volám sa Robert Stein. Vážený pán Robert, ďakujem vám za váš čas.
Ste tu na alternatívnom WEF, moderovali ste aj niekoľko podujatí vrátane panelu Médiá zajtrajška, ako som pochopil.
A aké sú vaše poznatky, dokázali ste si z toho už niečo vziať, nejaké ponaučenie, ktoré by sme si
mohli vziať alebo ktoré by bolo zaujímavé pre divákov?
Po prvé, samozrejme, je to neuveriteľne veľká udalosť.
S takýmto stretnutím som sa ešte nikdy nestretol.
Takže tu máme 30, 40 ľudí z alternatívnej mediálnej scény, z... Je tu toľko rôznych mediálnych
tvorcov a aktivistov, právnikov, lekárov, celý panel.
Všetci tí, ktorí v posledných rokoch vystrčili hlavu a povedali, že sa nezúčastnia, sú tu po prvýkrát spolu.
A samozrejme je neuveriteľné byť tam sám ako účastník a cítiť tú energiu, na ktorej sa všetci zhodujú: Niečo sa teraz musí stať.
Teraz to už nemôžeme robiť každý sám, každý vo svojej pivnici a na svojom malom kanáli YouTube, ale musíme to robiť v sieti.
Už len to, že je tu taká koncentrácia energie, je naozaj skvelá vec.
Ďalšou vecou sú, samozrejme, konkrétne myšlienky, ktoré tu boli vyjadrené.
Včera sme hrali simulačnú hru v štýle: je vyhlásená ďalšia bakteriálna epidémia a sme viac-menej v roku po, v decembri
25, a pracovné skupiny to potom museli viac-menej vyriešiť:
Čo sme urobili ako alternatívne médiá, ako aktivisti, ako lekári, ako právnici, aby sme tomu zabránili?
A tie sa potom rozdelili do pracovných skupín. A potom... boli navrhnuté veci, ktoré by sa mohli urobiť tak, aby sme na
základe skúseností z posledných štyroch rokov mohli povedať:
"To sa nám už nestane." A už len to bolo naozaj, naozaj silné.
Ale signál, ktorý tu práve vychádza, je: je tu toľko ľudí, ktorí niečo robia, a to bude mať signálny účinok na vonkajší svet.
Uvidia ho státisíce ľudí. A som tiež zvedavý, ako túto udalosť takpovediac naformuluje druhá strana a či sa
ňou vôbec bude zaoberať. Takže to zostáva vzrušujúce.
A ja osobne tiež vnímam veľa energie v prekonávaní rozdielov a v spoločnom hľadaní synergií.
Nemyslím si, že cieľom bolo pokúsiť sa dospieť k jednomyseľnému záveru vo všetkých bodoch,
ale skôr sa zamerať na to, čo nás spája, však?
Myslím, že to cítim, je to vo vzduchu. Každý chce mier, každý chce pravdu, každý niekde chce, aby sme tu spoločne napredovali.
Tak to vnímam aj tu. Za to vám veľmi pekne ďakujem.
Konkrétne kroky, uvedomili ste si už teraz, čo budú robiť médiá zajtrajška, aby ste boli pripravení na
budúci rok... Alebo to ešte nie je pripravené na diskusiu?
Podľa môjho názoru ešte nič nie je dokončené.
Som si však istý, že jednotlivé skupiny, ktoré sa spojili, alebo konkrétne projekty sa už realizujú.
Teraz som už sama dohodla neviem koľko nových stretnutí s inými mediálnymi tvorcami a účastníkmi.
Samozrejme, už teraz sa vyvíjajú synergie.
Uvidíme však, čo z toho skutočne vzíde.
Toto je možno úvodná udalosť novej série.
Teraz je to prvýkrát bez divákov.
Publikum - len pozvaní hostia a ľudia, ktorí boli prítomní v prílohe.
Celkovo tam bolo možno 100 ľudí, jednotlivých účastníkov.
A nabudúce to bude niekde, kde bude možno 1000, 2000 alebo neviem koľko ľudí.
A to je samozrejme niečo, čo priláka veľa ľudí. Tým som si celkom istý.
Včera sme tu urobili aj niekoľko krátkych rozhovorov.
Hovoril som s Gerhardom Wisnewskim. Sám som v tom čase pracoval ako kameraman.
A v pozadí stál Paul Brandenburg s Markusom Haintzom. Potom sa k nim náhle pridal profesor Bhakdi.
A to len v pozadí, keby som to videl ako divák - takto:
"Kde to bolo? Prečo? Chcem tam ísť. Čo tam robili? Čo to je?"
Preto si myslím, že samotný signalizačný efekt je z hľadiska toho, čo sa tu deje, nesmierne dôležitý.
Áno, je to naozaj akýsi "chodník slávy" budúcnosti. Človek tadiaľto prechádza a myslí si: "Ach, poznám ho,
poznám ho, poznám ho." A tak sa to deje. Fantastické.
Je pre mňa tiež veľkou cťou, že tu môžem robiť rozhovory s takýmito ľuďmi. Fantastické.
Ďakujem vám aj za túto udalosť a za to, že ste ju tu spoluorganizovali.
Všetkým prítomným sme teraz položili otázku, ktorá nás zaujíma:
Ako je to teraz, keď sa, povedzme, šíri cenzúra a celá vec je vedená pôvodným WEF - povedzme - do tohto veľkého resetu?
To znamená, že máme rôzne krízy a už nemáme možnosť používať digitálne produkty.
Už žiadny YouTube, žiadne webové stránky, nič. Akú radu máte pre našich divákov?
Je nezávislé, od internetu nezávislé vytváranie sietí - t. j. z anonymity do regionálnych
sietí - kľúčovým, dôležitým bodom pre budúcnosť?
Včera to niekto na diskusii povedal: "Naštartujte tlačiarenské stroje".
Áno, takže to, čo robíte už mnoho rokov, hlas a protihlas, nemôžete vymazať.
Musíte ho ručne vyhodiť do koša. Musíte ju zlikvidovať.
Nie je to len kliknutie, ak ho nechcete a jednoducho ho vymažete ako e-mail, je to analogické.
A to je samozrejme jeden zo spôsobov, ako povedať: už nemáme žiadne digitálne možnosti, musíme to robiť opäť analógovo.
Áno, s direct mailom, s kvázi, so starým dobrým..., ako sa to volá? - List/reťazový list.
Takže ľuďom len odovzdáte kus papiera.
Ďalšou z týchto vecí sú napríklad nálepky. Nálepky s gumou, ktorá sa ťažko odstraňuje.
Uvedomujete si, že niekde niečo prilepíte a že na to potrebujete nôž?
Trochu anarchistických informácií. Jedno alebo dve logá.
A samozrejme, čo je veľmi dôležité, vytváranie sietí vo vašom osobnom prostredí.
Že sa odvážite konfrontovať ľudí okolo seba s týmito vecami.
Mnohí ľudia sú stále uväznení v tomto "myšlienkovom žalári", ako to niekto nazval. Pretože informácie
získavajú len z masmédií. A to treba starostlivo rozbiť.
Nie je to ľahké, to pravdepodobne viete aj vy.
Mnohí ľudia sú zvyknutí sedieť v tomto kokóne. Je to útulné, viete, kde ste.
A nemusíte sa obávať žiadnych zlovestných síl, ktoré by mohli niečo robiť v pozadí.
Musíte však pomaly vyzdvihnúť ľudí na úrovni, na ktorej sa nachádzajú.
Vždy to tak robím, je to už aj bežný gag.
Keď sa zúčastňujem takýchto diskusií, vždy sa snažím nechať vyletieť niekoľko testovacích balónikov.
Napríklad: budova 7, Svetové obchodné centrum 7.
Pre mňa je to klasický test, lakmusový papierik, pri ktorom presne viem: Dobre, keď zrazu dostanem takúto odpoveď:
"Čo prosím? Budova 7?" "Áno, Svetové obchodné centrum 7 - 11. september a tak ďalej." "To nemôžem povedať."
"Potom možno skôr pre Ligu majstrov...", Vždy hovorím.
Potom si uvedomíte, že nemôžete zdvihnúť osobu na..., jednoducho ju nemôžete zdvihnúť. A na to neexistuje žiadny čarovný vzorec.
Ale viem, alebo cítim a vidím, že neuveriteľné krízy, táto bláznivá doba, keď sa objavuje jedna správa o katastrofe
za druhou, zvyšujú ochotu alebo túžbu ľudí po informáciách.
Práve dnes som sa dopočul, že 38 % nemeckých spoločností v budúcom roku zruší pracovné miesta.
Okrem toho, čo sa deje po celý čas.
Pretože: Už nemáme lacný plyn, máme nestabilné energie, máme nestabilnú elektrickú sieť, nemáme žiadnu
bezpečnosť, máme ľudí na pozíciách, ktoré im vôbec nepatria.
Politici, ktorí sa nesmú uvádzať pod svojou prezývkou.
Na pozíciách sú úplne nekompetentní ľudia, ktorí jednoducho ideologicky úplne pohoreli.
Samozrejme, že si to uvedomujú aj ľudia, ktorí čítali a sledovali iba Süddeutsche Zeitung, Der Spiegel a Tagesschau.
Čas teda pracuje v náš prospech. Mám len problém s tým, že musíte ísť takpovediac cez dno údolia.
V takomto údolí sa už nachádzame. Nemusím teraz zostupovať do toho najväčšieho, najhlbšieho údolia.
Od Evy Hermanovej a Andreasa Poppa som si osvojil výrok: "Teraz už len musíme prejsť uchom ihly!"
Mohlo by to byť aj jednoduchšie. Ak s nami začne rozmýšľať dostatok ľudí. Ale myslím si, že práve preto sme tu všetci.
Ale keď musím prejsť takýmto údolím, som vďačný, že to môžem robiť s takýmito ľuďmi. Tiež spolu.
A že aj my sa stávame čoraz viac. Potom pôjdu veci opäť do kopca.
Áno, to znie dobre, však? Takže po údolí prichádza hora na vrchole. Som plný "Hopia" .
Super. To je jedna z mojich základných vlastností. Len tam... naozaj sa s tým popasovať.
Niekedy v živote robíte skutočné slučky alebo niečo podobné.
Bol som s vami na AZK 27. novembra 2012. A bol to jeden z najkrajších okamihov môjho života, naozaj. Bolo to ako,
wow, 3000 ľudí, všetko išlo tak dobre. A tá spätná väzba.
A ja som si pomyslel, ach, bože, čo bude ďalej? No tak, ukáž mi to.
To bolo tesne pred 21. decembrom 2012 a tak ďalej. Pomyslel som si, áno, je to tu.
Krátko nato mi diagnostikovali rakovinu. Viete, pomyslel som si: "Ach, drahý vesmír, toto nie je to, čo som mal na mysli.
A potom som preletel dosť šialenú slučku, ktorá sa skončila dobre, ale bol to kolotoč.
To bolo naozaj hrubé. Ale naučilo ma to aj určité veci, ktoré boli dôležité.
A bez tejto očividnej skúsenosti by som sa sem nedostal.
Takže spočiatku to bolo veľmi zlé. A červená hmla ohňa a bolesti na dlhý, dlhý čas.
A tiež neistota, čo sa vlastne teraz stane? Čo sa stane ďalej? Bude to vôbec fungovať?
A keď sa na to pozrieme spätne, bola to otázka šťastia. Aj keď to znie hrubo.
Vždy sa môžete zaobísť bez bolesti. Ale to bolo ťažké. A pri spätnom pohľade - veľmi, veľmi vďačná.
Ale nie je to vo vašich rukách. Prichádza k vám a osobné skúšky, ktoré si vyberiete pre svoju inkarnačnú
zmluvu, ako sa hovorí, nie sú vopred známe, vďaka Bohu.
Ale keď sa na to pozriem spätne, som tu teraz, stále sa môžem zúčastňovať a naozaj - nie každý deň sa modlím k nebesiam.
Ale často sa prebúdzam a ďakujem stvoreniu, sile Matky-Otca-Stvoriteľa všetkého, čo je.
Nie som natoľko náboženský, aby som to manifestoval alebo personifikoval.
Som však veľmi vďačný za silu, ktorá ma sem poslala.
A skutočnosť, že sa tu môžem zúčastňovať, dokonca v takejto pozícii, ma v tejto chvíli robí neuveriteľne pokornou.
A tiež pokorný v tom zmysle, že môžeme zohrávať aktívnu úlohu pri formovaní tohto vzrušujúceho obdobia.
Pretože to je čas, ktorý si neskôr zapamätáte v učebniciach dejepisu.
Čo ľudia vtedy robili, aby to nebolo také zlé?
Som o tom pevne presvedčený. Myslím, že aj diváci.
Ďakujeme, že ste nám otvorili svoje srdce a podelili sa s nami. Fantastické, naozaj.
A tiež za vašu prácu, do ktorej ste sa tak veľmi vložili a z ktorej cítiť tú energiu, ktorú vyžarujete.
Máte veľa pozitívnych vecí, čo je veľmi dobré a môže to osloviť všetkých divákov.
Preto sme tu, však? Preto tak žijeme.
Veľmi pekne vám ďakujem, Robert. Budeme pokračovať. Ďakujem, Mathias. Super.