Ja, mitt namn är Robert Stein. Kära Robert, tack för att du tog dig tid.
Du är här på det alternativa WEF, du har också modererat ett antal evenemang, inklusive
Media of Tomorrow-panelen, som jag förstår det.
Och vad är din insikt, har du redan kunnat dra några lärdomar av det, några lärdomar som vi kan ta med
oss eller som skulle vara intressanta för tittarna?
Först och främst är det naturligtvis ett otroligt stort evenemang här.
Jag har aldrig varit med om ett sådant här möte förut.
Så vi har 30, 40 personer här från den alternativa mediescenen, från ... Så många olika mediemakare och
aktivister, advokater, läkare, hela panelen är här.
Alla de som har stuckit ut huvudet under de senaste åren och sagt att jag inte tänker delta är här tillsammans för första gången.
Och naturligtvis är det otroligt att vara där ensam som deltagare och känna den här energin
som alla är överens om: Något måste hända nu.
Nu kan vi inte bara göra det var och en för sig, i vår egen källare och på vår egen lilla
YouTube-kanal, utan nu måste det ske i nätverk.
Bara det är en riktigt lysande sak, att det finns en sådan koncentration av energi.
Och den andra saken är naturligtvis de konkreta idéer eller tankar som har uttryckts här.
Igår spelade vi ett simuleringsspel i stil med: en ny bakterieepidemi utlyses och vi befinner oss mer
eller mindre året efter, i den 25 december, och arbetsgrupperna fick sedan mer eller mindre räkna ut det:
Vad har vi gjort som alternativa medier, som aktivister, som läkare, som advokater för att förhindra detta?
Och det gick sedan in i arbetsgrupper. Och sedan, ... postulerades saker som kunde göras så att vi, med
erfarenheterna från de senaste fyra åren, kunde säga:
"Det kommer inte att hända oss igen." Och bara det var riktigt, riktigt starkt.
Men den signal som bara går ut här för mig är: det finns så många människor som gör något och
det kommer att ha en signaleffekt på omvärlden.
Hundratusentals människor kommer att se det. Och jag är också nyfiken på att se hur den andra sidan kommer att rama
in denna händelse, så att säga, och om de kommer att ta upp den överhuvudtaget. Så det är fortfarande spännande.
Och personligen ser jag också mycket energi i att överbrygga motsättningar och hitta synergier tillsammans.
Jag tror inte att syftet var att försöka nå en enhällig slutsats på alla punkter, utan snarare
att fokusera på det som förenar oss, eller hur?
Jag tror att jag kan känna det, det är i luften. Alla vill ha fred, alla vill ha sanningen, alla
någonstans vill att vi ska gå framåt tillsammans här.
Så det är också vad jag uppfattar här. Tack så mycket för det.
Konkreta steg, har du redan insett vad morgondagens medier kommer att göra nu, för att vara redo för
nästa år... Eller är det ännu inte redo för diskussion?
Enligt min mening är ingenting färdigt att slutföras ännu.
Men jag är säker på att de enskilda grupper som har gått samman eller att specifika projekt är på gång.
Jag har nu bokat in jag vet inte hur många nya möten på egen hand, redan med andra medieskapare och deltagare.
Naturligtvis finns det redan synergier som håller på att utvecklas.
Men det återstår att se vad som faktiskt kommer att komma ut av det.
Det här är kanske startskottet för en ny serie.
Detta är nu första gången utan publik.
Publik - bara de inbjudna gästerna och de personer som var med i bilagan.
Det var kanske 100 personer totalt, de enskilda deltagarna.
Och nästa gång det sker kommer det att vara någonstans där kanske 1.000, 2.000 eller jag vet
inte hur många människor kommer att vara där.
Och det är naturligtvis något som kommer att locka många människor. Det är jag helt säker på.
Vi gjorde också några korta intervjuer här i går.
Jag talade med Gerhard Wisnewski. Jag arbetade själv som kameraman vid den tiden.
Och i bakgrunden stod Paul Brandenburg med Markus Haintz. Sedan anslöt sig professor Bhakdi plötsligt till dem.
Och det där ensamma i bakgrunden, om jag hade sett det som åskådare - så där:
"Var var det? Varför det? Jag vill åka dit. Vad gjorde de där? Vad är det där?"
Så jag tror att enbart signaleringseffekten är otroligt viktig för det som händer här.
Ja, det är verkligen ett slags "Walk of Fame" för framtiden på något sätt. Man går igenom här och tänker:
"Ah, jag känner igen honom, jag känner igen honom, jag känner igen honom." Fantastiskt.
Det är också en stor ära för mig att få intervjua sådana människor här. Fantastiskt.
Så tack också för det här evenemanget och för att du är med och arrangerar det här.
Nu har vi ställt en fråga som intresserar oss till alla här:
Hur är det nu när, låt oss säga, censuren sprider sig och det hela leds av det ursprungliga WEF
- låt oss säga - in i denna stora återställning?
Det innebär att vi har olika kriser och inte längre har möjlighet att använda digitala produkter.
Inget mer YouTube, inga fler webbplatser, inget mer. Vad har du för råd till våra tittare?
Är oberoende, Internetoberoende nätverkande - dvs. ur anonymitet och in i regionala
nätverk - en nyckel, en viktig punkt för framtiden?
Så någon sa det i panelen i går: "Starta tryckpressarna".
Ja, så det du har gjort i många år, röst och motröst, det kan du inte ta bort.
Du måste slänga den i papperskorgen för hand. Du måste göra dig av med den.
Det är inte bara att klicka på om du inte vill ha det och bara radera det som ett e-postmeddelande, det är analogt.
Och det är naturligtvis ett sätt att säga: vi har inte längre några digitala alternativ, vi måste göra det analogt igen.
Ja, med direktreklam, med kvasi, med gamla hederliga ..., vad heter det? - Brev/kedjebrev.
Så du ger bara folk en bit papper.
Klistermärken, till exempel, är en annan av dessa saker. Klistermärken med gummi som är svårt att få bort.
Inser du att du lägger något där någonstans, att du behöver en kniv för att få bort det?
Lite anarkistisk information. En eller två logotyper då.
Och naturligtvis, vilket är mycket viktigt, nätverkande i din personliga miljö.
Att du vågar konfrontera människor i din omgivning med dessa saker.
Många människor sitter fortfarande fast i denna "tankehåla", som någon uttryckte det. Eftersom de bara får sin
information från massmedia. Och det måste brytas upp noggrant.
Det är inte lätt, det vet du säkert också.
Många människor är vana vid att sitta i denna kokong. Det är mysigt, man vet var man är.
Och du behöver inte oroa dig för några skumma krafter som kanske gör något i bakgrunden.
Men man måste långsamt plocka upp människor på den nivå där de befinner sig.
Jag gör det alltid på det sättet, det är också ett löpande skämt nu.
När jag är med i sådana här diskussioner försöker jag alltid låta några testballonger gå upp.
Till exempel: Byggnad 7, World Trade Centre 7.
För mig är det det klassiska testet, ett lackmustest, där jag vet exakt: Okej, när jag plötsligt får ett svar så här:
"Ursäkta mig? Byggnad 7?" "Ja, World Trade Center 7 - 9/11 och allt det där." "Det kan jag inte säga."
"Då kanske hellre Champions League...", säger jag alltid.
Sen inser man att man inte kan plocka upp personen på..., man kan bara inte plocka upp
dem. Och det finns ingen magisk formel för det.
Men jag vet, eller jag kan känna och se, att de otroliga kriserna, dessa galna tider, med den ena katastrofrapporten efter
den andra, ökar människors vilja eller önskan om information.
Jag hörde just i dag att 38 procent av de tyska företagen kommer att skära ner på antalet anställda nästa år.
Utöver vad som har hänt hela tiden.
Därför att: Vi har inte längre billig gas, vi har volatila energier, vi har ett instabilt elnät, vi har
ingen säkerhet, vi har människor som sitter på positioner som inte alls hör hemma där.
Politiker som inte får nämnas vid sitt smeknamn.
Det finns helt inkompetenta människor på positioner som helt enkelt är helt ideologiskt brända.
Och det inser naturligtvis också människor som bara har läst och tittat på Süddeutsche Zeitung, Der Spiegel och Tagesschau.
Så tiden arbetar till vår fördel. Jag har bara ett problem med det faktum att man måste gå genom botten av dalen, så att säga.
Vi befinner oss redan i en sådan dal. Jag behöver inte gå ner i den största, djupaste dalen nu.
Jag tog med mig ett ordspråk från Eva Herman och Andreas Popp: "Nu måste vi bara ta oss igenom nålsögat!"
Det skulle också kunna vara enklare. Om tillräckligt många börjar tänka som vi. Men jag tror att det är därför vi alla är här.
Men när jag måste gå igenom en sådan här dal är jag tacksam för att jag får göra det med sådana människor. Även tillsammans.
Och att vi också blir fler och fler. Då kommer det att gå uppåt igen.
Ja, det låter bra, eller hur? Så efter dalen kommer berget på toppen. Jag är full av "Hopium" .
Super. Det är en av mina grundläggande egenskaper. Bara där ... verkligen komma igång med det.
Ibland i livet gör man riktiga loopar eller något.
Jag var med dig på AZK den 27 november 2012. Och det var ett av de största ögonblicken i mitt liv, verkligen. Det var
som, wow, 3000 personer, allt gick så bra. Och feedbacken.
Och jag tänkte, kära nån, vad kommer härnäst? Kom igen, visa mig.
Det var strax före den 21 december 2012 och så vidare. Jag tänkte för mig själv, ja, nu kör vi.
Strax därefter fick jag diagnosen cancer. Jag tänkte: "Kära universum, det här var inte vad jag hade tänkt mig.
Och sedan flög jag en ganska galen loop, som slutade bra, men det var en snurrcykel.
Det var verkligen krasst. Men det lärde mig också vissa saker som var viktiga.
Och utan denna uppenbara erfarenhet skulle jag inte ha kommit hit.
Så det var jättedåligt i början. Och en röd dimma av eld och smärta under en lång, lång tid.
Och även osäkerheten om vad som faktiskt kommer att hända nu? Vad som kommer att hända
härnäst? Kommer det att fungera överhuvudtaget?
Och i efterhand kan man säga att det var en fråga om tur. Även om det låter krasst.
Man kan alltid klara sig utan smärtan. Men det var svårt. Och i efterhand - mycket, mycket tacksamt.
Men det ligger inte i dina händer. Det kommer till dig och de personliga tester du väljer för ditt inkarnationskontrakt,
som de säger, är inte kända i förväg, tack och lov.
Men med facit i hand är jag här nu, jag får fortfarande vara med och jag är verkligen -
jag riktar inte varje dag en bön till himlen.
Men jag vaknar ofta upp och tackar skapelsen, moder-far-skaparkraften i allt som är.
Jag är inte så religiös att jag har manifesterat eller personifierat detta.
Men jag är mycket tacksam för den kraft som skickade mig hit.
Och det faktum att jag får vara med här, till och med i en sådan position, gör mig otroligt ödmjuk just nu.
Och även ödmjuka i den meningen att vi kan spela en aktiv roll i att forma denna spännande tid.
För det är den tiden som du minns senare i historieböckerna.
Vad gjorde folk på den tiden för att det inte skulle bli så illa?
Jag är helt övertygad om det. Jag tror att tittarna också är det.
Tack så mycket för att du öppnade ditt hjärta och delade med dig till oss. Fantastiskt, verkligen.
Och även för ditt arbete, att du investerar dig själv så mycket och att man bara kan känna den här energin, du utstrålar den.
Du har många positiva saker, det är mycket bra, som kan gå ut till alla tittare.
Det är därför vi är här, eller hur? Det är därför vi lever så här.
Tack så mycket, Robert. Vi kommer att fortsätta. Tack, Mathias. Super.