Alternativni WEF – suština 9 sati formativne savremene historije.
Brojne ugledne ličnosti iz obrazovne scene okupile su se na alternativnom WEF-u u Pragu.
Alternativni WEF je protu-ideja Velikom resetiranju, alternativni think tank za slobodan svijet sutrašnjice.
Kla.TV predstavlja suštinu historijskih govora, uzbudljivih panela za diskusiju i ekskluzivnih intervjua.
Sav sadržaj alternativnog WEF-a možete pronaći na AUF1: www.auf1.tv/alternativ-wef
Krema od kremu prosvijećenih mislilaca i boraca za slobodu okuplja se ovih dana ovdje kako bi pokrenuli nešto vrlo posebno.
Želimo se suprotstaviti globalizmu i ugnjetavanju, te se zalagati za mir i slobodu.
Živimo u izazovnim vremenima, zbog čega je važno povezati se, formirati saveze i stvoriti mreže.
A sada bismo željeli pozvati dvoje ljudi koji stoje iza ideje da nam se pridruže na
pozornici: Elsa Mittmannsgruber i Stefan Magnet.
Da, dobila sam ideju jer sam pročitala članak o početcima WEF-a od Klausa Schwaba.
I tamo sam vidio i pročitao kako je sve počelo.
I to me nekako impresioniralo. To je ono što je važno.
I nije uklesano u kamen da globalistički WEF mora držati uzde vlasti.
Sada se može suočiti s konkurencijom; sada se mora suočiti s konkurencijom Alternativnog WEF-a.
A ko bi to mogao bolje učiniti od onih koji su već pokazali hrabrost i suprotstavili se sistemu?
Ovi fundamentalno različiti ljudi, mora se reći, sada ulaze u dijalog.
Osvrćući se unazad, bit će to historijski trenutak kada smo uspjeli okupiti toliko velikih ličnosti koje se možda ne
slažu oko svih pitanja, ali su ujedinjene zajedničkim ciljem, naime željom za samoopredjeljenjem, suverenitetom i slobodom.
I svi uključeni ovdje su odlučni dati sve od sebe da to postignu, jer bez ovih vrijednosti budućnost ne postoji.
Hvala vam na vašem vremenu, i još jednom, veliki aplauz za inicijatore.
Nalazimo se u češkoj prijestolnici Pragu, prekrasnom gradu, u prekrasnom konferencijskom centru.
I stoga je razumno da govor dobrodošlice održi neko ko je oduvijek igrao istaknutu ulogu u ovoj zemlji.
Nekada je bio redovan gost na Svjetskom ekonomskom forumu u Davosu.
Sada je promijenio stranu i pridružio se alternativnom WEF-u.
Oduševljeni smo što je ovdje, što nas počašćuje svojim prisustvom i, iznad svega, što održava službeni govor dobrodošlice.
Bivši predsjednik, dr. Vaclav Klaus. Dobrodošli.
Za mene je jedan od ovih simbola ovaj hotel i ova dvorana.
Posljednji put kad sam bio ovdje bilo je 2008. godine na mom posljednjem ODS kongresu.
Neki od vas možda znaju da je ODS građanska demokratska stranka koju ja . . .
Razvoj ove stranke, slično političkom i ideološkom razvoju širom Češke Republike i Evrope, postepeno se kretao
prema današnjem postpolitičkom, postdemokratskom svijetu.
Iz tog razloga sam podnio ostavku na svoju počasnu predsjedničku funkciju ovdje u ovoj dvorani. Nisam želio biti uključen.
Čak i tada sam jasno vidio i, nadam se, razumio snažne tendencije zapadnog svijeta.
Prijetili su da nas uvedu u današnji tragični svijet.
Po mom mišljenju, najvažniju ulogu danas igra ideologija multikulturalizma, koja
proizvodi, hvali i brani masovne migracije.
Ova ideologija čak ni ne priznaje riječ sloboda.
U principu, to se agresivno protivi glavnoj instituciji demokratije, nacionalnoj državi.
Međutim, nacija je nesumnjivo temeljni i nezamjenjivi element ljudskog društva.
Današnji moćni genderizam ili radikalni feminizam napada biološku supstancu ljudskih bića i
time temelj ljudskog društva, a to je porodica.
Kao premijer i predsjednik Češke Republike, moram priznati da sam doveo Češku Republiku u EU.
Moj dobro poznati pokušaj da u posljednjem trenutku povučem ručnu kočnicu i ne potpišem Ugovor iz
Lisabona kao predsjednik Republike bio je uzaludan.
Kao posljedica, evropska integracija se definitivno pretvorila u političko ujedinjenje u posljednjim godinama i decenijama.
Ideja prijateljske i obostrano korisne saradnje među suverenim evropskim državama sada je stvar prošlosti.
Sigurno nisam jedini koji kaže da je cijeli Zapad, posebno Evropa, u opadanju.
Izazov našeg vremena je spriječiti da današnji pad se nastavi sutra.
Konferencije poput današnje mogu, nadamo se, pomoći u tom pogledu.
Želim vam produktivan sastanak. Hvala vam puno.
Dame i gospodo, dragi gledaoci kod kuće, cijenjeni saradnici, potpuno se slažem s prof. dr. Vaclavom
Klausom kada kaže da se sada moramo angažovati u svijetu.
Zahvaljujem mu na ovim jasnim, osvježavajućim riječima iz usta istinskog državnika koji još uvijek razumije
odgovornost, za razliku od onih koji su sada došli na vlast i zapravo vode naš svijet u provaliju.
I znaš me. Ja sam ljubitelj jasnog govora i također opisujem trenutnu situaciju bez okolišanja.
Ono što se ovdje radi, pred našim očima, je direktan put u propast.
I ovo je sasvim namjerno, jer su određeni krugovi odlučili provesti ono što nazivaju Velikim resetiranjem, potpunom
preobrazbom, transformacijom i, s tim, uništenjem srednje klase i uništenjem prosperitetnog evropskog društva.
I ne radi se samo o ekonomskim interesima, ne samo o odlivanju kapitala i najvećoj eksproprijaciji u ljudskoj historiji.
Poenta je da ovi krugovi žele osigurati vlast za sebe zauvijek: moderna tehnologija, digitalizacija.
Ovo im omogućava da čine stvari o kojima su faraoni i carevi mogli samo sanjati.
Sada žele zatvoriti vreću tako da za nas, za rulju, za 99 posto, nikada više ne bude slobode, kako bi 0,001 posto superbogatih,
globalista, milijardera, moglo vječno vršiti vlast.
Mi se protivimo ovome, i danas bih ja želio, a i ti bi želio, da ne usmjeravamo našu energiju na sve što je
danas pogrešno, ni danas ni u događajima koji slijede.
Da, trebamo ga kao fiksnu tačku kako bismo prepoznali kako želimo da se poboljšamo.
Ali na ovom alternativnom WEF-u želimo svjesno usmjeriti pažnju na to kako bi bolja budućnost mogla
izgledati, raspravljati o rješenjima i, prije svega, okupiti se.
Kad se okupimo i razgovaramo, budućnost već počinje.
Jer moćne elite čine sve što mogu da svoj Veliki reset i globalistički novi svjetski poredak učine stvarnošću, a svako ko
im se suprotstavi je legitimna meta, proglašen pripadnikom niže kaste, parijom (= izopćenikom), da tako
kažemo, i potom se s njim obračunava u skladu s tim.
I uprkos svemu, uprkos čitavoj ovoj klimi teroriziranja tuđih mišljenja i uvjerenja, još uvijek postoje ljudi s
hrabrošću, još uvijek postoje ljudi koji se suprotstavljaju struji i imaju hrabrosti govoriti istinu.
A ko bi bio bolje prikladan od tih hrabrih pojedinaca koji su se istakli tokom posljednje četiri godine izuzetnih okolnosti,
koji su izašli iz skrivenosti, zauzeli stav i ostali čvrsti?
Ko bi bio bolje prikladan da upravo sada razmišlja o svijetu sutrašnjice?
I zato su svi koji danas učestvuju u ovom događaju pažljivo odabrani, jer je svako od
njih već dao vrijedan doprinos u svojoj oblasti.
I učinio sam to svojom misijom: okupljati ljude, nastojati dalje razvijati stvari ili
podržavati ono što je već na dobrom putu razvoja.
Usput, s druge strane nema nikakvog idealizma.
Oduzmite im milijarde subvencija. Misliš li da bi ARD i dalje emitovao program sljedećeg dana?
Ili misliš li da bi se neki od profesionalnih političara i dalje pojavio u Bundestagu?
Za ovaj režim nema idealizma.
Na našoj strani postoji idealizam, postoji sposobnost za patnju i postoji spremnost na žrtve.
A onda moraš spojiti dva i dva da shvatiš ko će na kraju pobijediti.
Organizirali smo ovaj događaj s povjerenjem u ljude, povjerenjem u sudionike, ali iznad svega s povjerenjem da postoji potreba za
njim, da će ga mnogi ljudi gledati, da će biti inspirisani, da će iz njega razviti
vlastite projekte i da će ga, naravno, podržati.
Uvjeren sam da ovo povjerenje neće biti iznevjereno. I upravo to povjerenje nas sve razlikuje.
A moto ove godine, moto prvog Alternativnog WEF-a, glasi: Slike slobodnog svijeta sutrašnjice.
Želimo iznijeti kako zamišljamo svijet sutrašnjice, bez obzira na političke stvarnosti. Šta želimo?
Ponekad moramo promijeniti kurs. Ali ostajemo vjerni našem cilju, ciljnoj liniji.
Prag dolazi iz pragmatičnog, samo sam htio to spomenuti. Počet ću s Carlom Schmittom.
Jednom je rekao: "Suvrenost pripada onima koji odlučuju o vanrednom stanju."
A kada ovo primijenimo na godine koronavirusa u Evropi, jedno se ne može osporiti: Evropa
je bila i jeste očigledno sve samo ne suverena.
Tokom pandemije koronavirusa, Evropa je prihvatila narativ koji nije potekao iz Evrope, već je namjerno
stvoren u američkim think tankovima i fondacijama.
Evropsko vanredno stanje je nametnuto Evropi od strane Svjetske zdravstvene organizacije, a nije odlučeno od strane stanovništva.
U stvarnosti, pojedinačne države nemaju pravo glasa u SZO.
Oblikujuće odluke donosi veliki novac, a taj veliki novac prvenstveno dolazi od Fondacije Billa i Melinde Gates.
Ovo nije evropska fondacija, već američka fondacija koja se koristi kao alat američke vanjske politike.
Ova uloga nevladinih organizacija SAD-a u vanjskoj politici u upravljanju umjetno stvorenim krizama zamišljena je
još 2010. godine, kada je Fondacija Rockefeller skicirala svoju simulacijsku vježbu "Lockstep" o koronavirusu.
Nakon toga su tokom godina uspostavljene odgovarajuće strukture.
U oktobru 2019. uslijedila je simulacijska igra Event 201, koja je, u neku ruku, bila proba, završni test, nakon kojeg je
biološko oružje nazvano Covid-19, stvoreno uz američka sredstva, pušteno u Wuhanu kako bi se svijet potpuno reorganizirao.
U ovom Velikom resetu suverene pojedinačne države ili konfederacija država izvan SAD-a više nemaju nikakvu ulogu.
Vlada se zamjenjuje upravljanjem. Moć se time potpuno centralizira i digitalizira u svim sektorima.
Iza ID2020, na primjer, krije se podmukli plan da se može uznemiravati svaku osobu u svim njenim potrebama.
Svako ko nema važeći status vakcinacije, ko prekorači proizvoljno definisan ugljenični otisak, ko se ne drži odgovarajućeg narativa
u javnim prostorima, bit će kažnjen oduzimanjem i potom jedine važeće digitalne valute, ili
će biti proizvoljno lišen svih građanskih prava.
Svako ko želi da živi neometano kao suvereni građanin budućnosti mora otkriti svoj cijeli
privatni život malom broju američkih IT kompanija.
Živimo u iluzornom svijetu kojim dominira dolar.
Evropa je potpuno kopirala taktike američkih školskih nasilnika.
Spuštate se da izbjegnete daljnje udarce ispod pojasa ili udarce u vodeni nivo.
Svi znamo da je takozvana sloboda, posebno sloboda izražavanja, sada vrlo, vrlo ograničena u Evropi.
A internet je sada postao mjesto gdje se prakticira proizvoljna cenzura.
Evropa se ne fokusira na dijalog, već se ponovo više oslanja na oružje.
Pustimo oružje da govori kada su u pitanju sukobi unutar Evrope.
A pitanje je, ko je to započeo? Rusi u Ukrajini? Ne. NATO u Jugoslaviji 1999. godine.
Rat koji su SAD odlučile kako bi podijelile Evropu.
Podijeli i vladaj – uvijek isti princip.
Trenutno se Evropa priprema za veliki rat protiv Rusije, prvenstveno da bi se nametnuli američki interesi.
Oduvijek sam mislio da su svi protiv rata, sve dok nisam otkrio da postoje neki koji su za njega, posebno oni koji ne moraju ići.
Ovaj izljev dolazi od Remarquea i istinit je.
Evropa mora biti definirana kao Evropa očevina.
Evropa koja nema interesa za podanike, već se oslanja na odgovorne građane.
Evropa koja prepoznaje ko upravlja vojnim bazama i stacionira vojnike na evropskom tlu
kako bi vodila ratove unutar i izvan Evrope.
Takva Evropa ne pita ljubazno ove neprijatelje kohezije da li bi željeli prestati sa svojim ratobornim
aktivnostima, već ih prekida i potom inzistira na tom prekidu.
Drugi korak bi bio prestati neprestano brbljati o demokratiji i konačno je uvesti.
Jer nijedna evropska zemlja nije zaista demokratska.
Gdje god da pogledamo, demokratija je tek simulirana.
Samo te trebam podsjetiti na Rumuniju. Onima koji pogriješe u svom izboru dopušteno je da počnu ispočetka.
Svi živimo u državama koje je otela stranačka oligarhija.
Naši parlamenti imaju manje predstavnika naroda nego izdajnika naroda.
Jer oni zastupaju interese onih koji su ih doveli na ovu poziciju, čime izdaju interese vlastitih građana.
Vladaju nama budale koje se ne mogu nazvati budalama, jer se to sada smatra klevetom vladara.
Kao suvereni građani, čuvajmo se da nam potpuno nadmoćna država privremeno ne oduzme slobodu zbog sigurnosnih razloga.
Da bismo spriječili da se ovo nastavi, moramo dodati ključnu riječ u naš svakodnevni jezik.
A ta riječ je NE! Ne paternalizmu! Ne cenzuri! Ne nadzornom društvu! I iznad svega, ne ratu!
Za one koji se ne mogu sami odlučiti hoće li umrijeti prirodnom smrću ili smrtonosnom injekcijom, ili hoće li biti
poslani na neku prvu liniju da se bore i umru za interese trećih strana koje ne poznaju, ne mogu uopće biti suvereni.
Ponaša se kao ovca. A ovce cijeli život strahuju od vukova.
Ali ih ubija pastir.
Sloboda koju svi mi u Evropi nedostajemo mora se prvo prizvati u svakome od nas, a zatim živjeti.
Upravo to nas čini ljudima.
Ali mi, građani, suvereni, odlučujemo gdje se sastajemo. Gdje moć zapravo leži. Na primjer, sada u Pragu.
Naša moć se najbolje ostvaruje na decentralizovan način, tj. bilo kada i bilo gdje, ali organizovano kolektivno.
Ništa ne osnažuje samoproglašene elite manje nego kada suvereni građani širom Evrope nepozvani okupljaju se za okruglim
stolovima kako bi sastavili nove ustave i zakone za svoje nacije.
To je krajnji izraz demokratskog suvereniteta. Jednostavno odlučite o tome i živite prema tome.
Svako za sebe, a mi kao narodi Evrope.
Zaključit ću riječima: Možemo to učiniti.
Želio bih srdačno pozdraviti svoje goste na našem panelu o zdravlju i medicini sutrašnjice.
Svi znamo da naš zdravstveni sistem boluje, što postaje sve očitije.
Postoji hroničan nedostatak osoblja, preglasne su ordinacije ljekara, i ljekari danas imaju
vrlo malo vremena da se uopće bave pacijentima.
Postoji sve veći nedostatak lijekova, i sasvim je jasno da je današnja medicina prvenstveno vođena profitnim interesima
farmaceutske industrije i velikih bolničkih grupacija.
A u ovoj rundi želimo istražiti pitanje kako bi bolja medicina mogla izgledati u
budućnosti kako bismo ljude duže održali zdravima.
Dr Hubmer-Mogg, kako zamišljate bolju medicinu u budućnosti?
Da, kad je riječ o boljoj medicini u budućnosti, mora se reći da mi kao studenti medicine zapravo ne učimo ništa osim
onoga što je u knjigama. Što nas naši profesori uče na MedUni.
U suštini, i ovo mi je uvijek vrlo važno reći, činjenica je da se u medicinskim studijama, kako sada stoje
stvari, suštinskim stvarima u najpravednijem smislu te riječi posvećuje daleko premalo pažnje.
Počinjemo s našim studijama i imamo mikrobiologiju u prvom dijelu, tj. higijenu i mikrobiologiju.
I tamo saznaš da postoje vakcine i koje vrste postoje. I to je otprilike to.
Ne čujemo ništa o adjuvansima, aditivima u takvim proizvodima ili nuspojavama.
A kasnije u toku studija, kada budete polagali ispite iz relevantnih predmeta, bilo da je riječ o
pedijatriji ili dermatologiji, imat ćete pravi odgovor na dohvat ruke, da tako kažemo.
Da, šta možete učiniti da se zaštitite? Da, ovo cijepljenje, ono cijepljenje i tako dalje.
Ali se učenike ne uči da mogu postojati i nuspojave, bilo od konvencionalnih cjepiva
ili od novih modificiranih mRNA proizvoda.
To znači da bi medicina budućnosti zahtijevala da se počne s obukom, gdje biste mnogo više primjenjivali ideju
da je osoba koja sjedi nasuprot vama, nasuprot liječniku, nasuprot liječniku u obuci, divna osoba.
Uvijek kažem da imamo um, dušu i tijelo. I ovdje smo da razmišljamo, osjećamo i djelujemo.
Samo na univerzitetu zaista saznaš da postoji osoba koja je sada nekako poput mašine.
Profesor Christian Schubert to uvijek kaže.
Mašinska medicina: nešto je pokvareno i sada se mora popraviti. I moramo se udaljiti od toga.
Moramo prenijeti da postoje različiti faktori koji objašnjavaju zašto ova osoba više nije u dobrom zdravlju.
Zašto se nešto promijenilo u njegovom sistemu, zašto ima simptome, zašto se razbolio ili čak ozbiljno razbolio.
Profesore Bhakdi, želio bih vam odmah proslijediti loptu.
Vidite, vi sjedite ovdje kao jedan od mojih heroja, moram to zaista reći, i siguran sam da se mnogi drugi osjećaju isto.
Vaša upozorenja o cjepivima protiv koronavirusa od samog početka su zasigurno osigurala da se mnogi ljudi
odupru ovim genetskim injekcijama, i vjerovatno ste kao rezultat toga spasili mnoge živote.
Želio bih se osvrnuti na ulogu vakcinacija.
Možete li ukratko opisati ulogu koju cijepljenje općenito može imati u unapređenju medicine u budućnosti?
Vakcinacije će igrati odlučujuću ulogu u medicini sutrašnjice jer će vakcinacije biti
spomenik isklesan u kamenu protiv obmane i iluzije.
Ja sam konvencionalni doktor.
Studirao sam medicinu, studirao mikrobiologiju, predavao 25 godina. I vjerovao sam u vakcinacije.
Naučio sam sve što je u udžbenicima.
Tek u posljednje tri godine, zbog pandemije, počeo sam čitati ono što sam propustio tokom studija i
profesionalnog života. Postoje neke odlične knjige.
Jedna knjiga koju bih želio javno predstaviti je knjiga Suzanne Humphries. Njen naslov je The Vaccine Illusion.
Sadrži sve što doktor danas treba znati. Sa izvorima, naučno.
To nije knjiga protiv cijepljenja. I od nje sam imao ogromnu korist.
Mislim da sada shvaćam da je cijela priča o vakcinaciji zapravo bila najveći posao u ljudskoj historiji.
Toliko novca je potrošeno i još uvijek se troši.
I zato je vakcinacija odabrana kao oštrica globalista.
Time vode rat protiv vlastitog naroda.
Kada ljudi vjeruju u sebe i prevaziđu dogmu da su ljudi građeni poput mašina, nedovoljni i manjkavi, da je to
u suštini samo sudbina – hoćeš li umrijeti od Alzheimerove bolesti, raka ili zarazne bolesti.
Činjenica da ljudi sami po sebi nisu u stanju biti zdravi zahtijeva potpuno preispitivanje medicine i,
prije svega, načina na koji ljudi percipiraju sebe.
A samopouzdanje počinje kad ljudi ponovo imaju zdravije mozgove, jer je to mjesto gdje
počinju razmišljanje, osjećanje i odgovornost.
A biti zdrav znači i da razumijemo ono što ja nazivam mentalnim imunološkim sistemom, prepoznajući vanjske prijetnje i
reagujući na njih, kako kao pojedinci, tako i kao društvo.
Jer mentalni imuni sistem također stvara društveni imuni sistem, kojim se branimo od drugih koji nam žele nauditi.
A kada su u pitanju ove fundamentalne stvari u krizi uzrokovanoj koronavirusom, na primjer,
znamo da je vitamin D bio apsolutno neophodan.
Stotine studija pokazuju da nedostatak vitamina D povećava vjerovatnoću smrti od bilo koje zarazne bolesti – bez obzira na
to da li je ona sada označena kao koronavirus zato što je obavljen PCR test – jer bi i bilo koji drugi
virus mogao biti iza ovog PCR testa za koronavirus.
Ili bilo koji uzrok koji potom dovodi do upale pluća.
Ali može biti kobno ako nedostaju određene osnovne stvari.
I posljednji temeljni gradivni blok, ili jedan od posljednjih u novom temelju ili u novoj građevini medicine – za mene je to
trenutno poput ključnog kamena, a uskoro će ih biti još nekoliko.
A ključni kamen, na grčkom nazvan lithos, je litij.
Litij je vjerovatno jedan od najvažnijih esencijalnih elemenata u tragovima.
I to mogu dokazati u svojoj sljedećoj knjizi pod nazivom "Komplot s litijem", koja će biti objavljena sljedećeg proljeća.
Ali u ovoj knjizi dokazujem da je litij neophodan, i iznad svega, neophodan je svim fundamentalnim sistemima, odnosno unutar
svih fundamentalnih sistema, koji nas održavaju u ravnoteži.
Iznad svega, održavajte naš mentalni imuni sistem u ravnoteži.
Litij osigurava da stvaramo nove moždane ćelije koje nas održavaju mladima i znatiželjnima.
Litij osigurava da naši kromosomi ostanu netaknuti tokom cijelog života, da ne umremo od starosti,
da ne razvijemo Alzheimerovu bolest ili depresiju.
Litij igra temeljnu ulogu u svim bitnim, osnovnim biološkim procesima i on je protivotrov, na
primjer, za neuroinflamaciju uzrokovanu mRNA injekcijom.
Prema Evropskoj agenciji za sigurnost hrane, dozvoljeno nam je da dnevno unesemo do deset miligrama aluminija.
Iako znamo da je aluminij toksičan za mozak i odgovoran je, na primjer, za stope
autizma koje vidimo, jer je također dio vakcina.
Dakle, 50 posto vakcina sadrži aluminij, koji je zapravo toksičan za mozak.
Dr Strasser, također bih vas želio pozvati da se pridružite raspravi. Naime, kao zagovornik medicine zasnovane na dokazima.
Koliko su osnaženi pacijenti važni za bolju medicinu?
Osnaženi pacijenti su ključni. Trenutno svjedočimo razvoju koji je potpuno suprotan ovome.
Hiljadama godina je u našem medicinskom sistemu bilo apsolutno prirodno da medicinske
podatke znaju samo dvije osobe: pacijent i doktor.
To je bilo strogo povjerljivo. Čak je regulirano zakonom.
Nije mi čak ni dozvoljeno da sa suprugom razgovaram o pacijentu.
To je apsolutno kažnjivo po zakonu. I mogao bih čak i biti zatvoren zbog toga. Ali šta se trenutno dešava?
Svi medicinski podaci se trenutno bilježe digitalno.
Austrija je trenutno čak i pionir u ovoj oblasti.
Sada smo uveli digitalni certifikat o vakcinaciji: elektronski zdravstveni karton.
I svi ovi podaci se prikupljaju i istovremeno će biti dostupni širokom krugu institucija i pojedinaca.
Ovi podaci se prikupljaju i na kraju će biti dostupni saveznoj vladi, državnim vladama, agencijama socijalnog
osiguranja, hitnim liječnicima, bolnicama, registriranim liječnicima i raznim drugim osobama.
To znači povjerljivost između ljekara i pacijenta – što je od ključne važnosti – da pacijent ide kod
ljekara kojem vjeruje i zna da će se on brinuti o njemu.
I moji podaci nisu negdje u opticaju, da se analiziraju i koriste na neki način – oni su nestali. Potpuno su nestali.
I po mom mišljenju, ovo prvenstveno dovodi do nestanka odnosa ljekar-pacijent.
Ako pročitate dokumente koje trenutno objavljuju Svjetski ekonomski forum, Svjetska zdravstvena organizacija
ili zakoni, više se ne spominju liječnici i pacijenti.
Onda oni samo govore o pružaocima zdravstvenih usluga. To je novi modni izraz.
Svi smo mi pružaoci zdravstvenih usluga.
Kao doktor, više me ne spominju u mnogim od ovih članaka.
I to dovodi do toga da sve postane nevjerovatno neosobno, dehumanizirano, po mom mišljenju, i do
gubitka onoga na čemu medicina napreduje: povjerenja.
Ako pročitate dokumente Svjetskog ekonomskog foruma, sada se to proteže i na umjetnu
inteligenciju, koja se planira i koja će doći.
Dokument doslovno navodi: Planirano je, doslovno, koristiti sisteme trijaže generirane umjetnom inteligencijom.
To je ono što oni zapravo pišu, da je planirano za budućnost da neka vrsta umjetne inteligencije, računar,
odluči ko će dobiti koje liječenje, kada i gdje, a ko neće.
Dakle, ovo nije izum – ne tvrdim to – navodi se u radu Svjetskog ekonomskog foruma.
To je vizija tih ljudi. A to je razvoj koji je razoran, koji se potpuno kreće u pogrešnom smjeru.
Po mom mišljenju, ovo je nešto što treba snažno odbaciti i hitno riješiti.
Ne trebamo nikakve računare ni telefonske brojeve da bismo liječili ljude.
Ono što trenutno potpuno nedostaje je prevencija.
Kao ljekari, tokom naše obuke u zdravstvu jedva išta naučimo o tome kako nekoga održati zdravim.
I to je ključna tačka. Jer ako ljude održavamo zdravima i u formi, treba nam manje lijekova za bolesti, manje bolnica itd.
I oba su ovi neželjeni razvoji.
I kad uzmete u obzir da smo i mi ovdje imali tu tradiciju, u našem dijelu Evrope.
Ali onda je došla Rockefellerova zaklada, a zatim su uslijedile velike kampanje koje su orkestrirane 1960-ih, 1970-ih i 1980-ih.
Možete pročitati sve o tome kako su ljudi namjerno lišeni prava glasa, više im nije bilo dopušteno da
preuzmu kontrolu nad vlastitim zdravljem, već su bili prisiljeni oslanjati se na vlasti.
I to je tada također integrirano u obuku medicinskih stručnjaka.
I to nema smisla. Ako želim da biljka u mom vrtu uspijeva, ne prilazim joj kad ima problem i ne sipam ništa po njoj.
Umjesto toga, gledam šta ona jede, šta pije i koliko sunca dobija.
Dakle, zapravo, ako to malo izuzmemo iz sistema, znamo da je to zapravo jedan od osnovnih principa zdravstvenog sistema.
I nekada smo imali tu raznolikost mišljenja – uvijek uživam čitajući stare knjige o medicinskim pristupima – prije
Rockefellerove fondacije postojala je umjetnost liječenja.
Svako je imao svoju individualnu medicinu. Ono što je jedna osoba radila u jednom selu sa svojim ljudima ne znači
nužno da je isto radila nekoliko ulica dalje u drugom selu.
Ali tako se sve razvilo.
Kako je došlo do toga da je Rockefellerova zaklada, kao što ste je već nekoliko puta spomenuli, stekla tako ogroman
utjecaj u posljednjim decenijama, u posljednjih 100 godina.
Zašto se odmaklo od ovih iscjeljujućih aspekata koje smo nekada imali prema ovoj isključivo tehničkoj i farmaceutskoj medicini?
Novac. Pa, bilo je prilično jednostavno. Tada, na početku devetnaestog i dvadesetog stoljeća, homeopatija, osteopatija,
kiropraktička terapija i naturopatija bile su priznate medicinske discipline koje su postojale
paralelno jedna s drugom i uživale jednaka prava.
I onda su ljudi shvatili da, pa, može se zaraditi mnogo više novca od petrohemikalija.
A onda se u medicini pojavilo sljedeće: imam samo jedan simptom i imam samo jedan lijek – a
sve ostalo što čini osobu ostaje zanemareno.
Da, kao što sam rekao, nema interesa za izlječenje, radi se o tome da se nekoga drži na lijekovima do kraja života.
A kod kardiovaskularnih bolesti, najuočljivija stvar je vjerovatno to da znamo uzrok.
Znamo učinkovite tretmane, ali u sistemu koji trenutno imamo ne bi bilo povrata troškova i
nijedan doktor ne bi mogao zarađivati za život.
A već imamo druge modele u Skandinaviji gdje svaki doktor jednostavno ima određeni iznos, fiksni iznos,
paušalnu mjesečnu naknadu – i nije važno koliko pacijenata ima ili šta radi s pacijentom.
To bi također bila mogućnost za sistem budućnosti.
Također moramo biti oprezni da ne stvorimo još jednu centraliziranu strukturu koja bi bila posvuda, jer moramo
napustiti SZO, jer znamo ko su finansijski sponzori iza nje.
Ali mislim da su ovi decentralizirani pokreti izvan sistema vrlo ohrabrujući.
Kako bi se ovaj nastavni plan i program mogao promijeniti?
Ko bi imao ovlasti za donošenje odluka? I šta bi se moralo dogoditi da današnji mladi studenti dobiju lijekove sutrašnjice?
Budućnost medicine mora promijeniti mnoge stvari. Mora promijeniti utjecaj industrije na nastavne planove i programe.
To je prva stvar koja se mora dogoditi.
Druga stvar koja treba da se desi je da ponovo uvedemo termin 'vrstama primjeren' za ljude.
Postoji nešto što svako ljudsko biće fundamentalno treba; to je dio naše prirode.
I to se odnosi na sve ljude. To je vrsti primjereno. Vrsti primjerenost mora biti osnovni princip novih kurikuluma.
Onda ćemo, naravno, morati promijeniti smjernice.
Samo smjernice, sama riječ zvuči kao vodeći mediji, predstavljaju ogroman problem, stvoren od strane industrije.
Ljekari vjeruju da moraju djelovati u okviru ovih smjernica i da je sve što je lijevo ili desno od njih zabranjeno.
I boje se koristiti vlastiti um jer nisu obučeni za to.
Profesore Bhakdi, kada pomislite na svoje kolege koji su još uvijek zaglavljeni u ovom starom načinu
razmišljanja da je politika o koronavirusu bila ispravna i da je vakcinacija važnija, kako im možemo pristupiti?
Imate li kakve ideje kako ih možemo približiti stvarnosti?
Nije da su doktori glupi. Nisu glupi. Većina njih je vrlo inteligentna.
Nije da oni žele loše stvari. Većina njih želi dobre stvari.
Ali su indoktrinirani, Michael. Oni su indoktrinirani.
Samo mali broj je uspio pobjeći i shvatio da smjernice, preporuke, nešto nije u redu.
Sada kada smo doživjeli ovu katastrofu s koronavirusom, možda će ih biti lakše dosegnuti.
Ovi narativi o vakcinaciji su nastali zato što su na kraju izmišljeni. I u njima ima vrlo malo istine.
A istina je da ove vakcine uglavnom imaju strašne nuspojave. Ali ko se usuđuje to reći?
Glavni tok i svi koji se slušaju kažu: aluminij je najčešći teški metal na svijetu.
I svi to udišu i jedu svaki dan. Ne radi ništa.
A male količine koje se ubrizgavaju s ovim inaktiviranim vakcinama prisutne su u svim inaktiviranim vakcinama,
u visokim koncentracijama, relativno govoreći. One su mnogo manje od onoga što jedeš, pa zaboravi na to.
Ali ono što ljudi ne kažu jeste da postoji velika razlika između jedenja nečega i ubrizgavanja nečega u vaše tijelo.
Jer ono što se ubrizgava je upravo ono što sam rekao o koronavirusu.
Ove vakcine ne ostaju na mjestu; ulaze u krvotok.
A aluminij u krvotoku odmah ulazi u sve organe, uključujući mozak.
Jedna od osoba koja o tome zna najviše sjedi pored mene.
I ovaj aluminij je štetan za mozak. Aluminij u mozgu ne čini ništa dobro, samo šteti.
I također utječe na sve ostale organe. I aluminij ne čini ništa dobro. Zar ne?
Zato predlažem da ovo preispitamo.
Želimo li ubrizgati vakcinu koja sadrži aluminij u mišiće tromjesečne bebe – sada žele početi još ranije – kako
bismo postigli toksične koncentracije u djetetovoj krvi?
Uvijek. Otrovni su.
I što je dijete manje, to je koncentracija veća, jer se prirodno raspoređuje po tom malom volumenu.
Da, i vrlo je rijetko da virusi zaista dospiju u krvotok i rasprostrane se u velikim količinama.
Da, ako se to dogodi, možeš se jako razboljeti. Ali to se događa izuzetno rijetko, jer
– i to je također problem s mojim kolegama –
Brojevi ne znače ništa u medicini. Ne razumiješ brojeve.
Oni ne shvataju da, ako neko zaista ima gripu ili koronavirus, i virus s vremena na vrijeme dospije u krvotok, ili 10 virusa,
ili 100 virusa, ili milioni virusa, ljudi neće umrijeti od toga.
Naprotiv, ako zapakirate milijarde, a ne milijune gena, dobro ih zapakirate tako da ne mogu biti uništeni i ubrizgate ih u tijelo,
tada krvotok biva preplavljen brojnim zaštićenim virusima.
A ako imaju antitijela, antitijela ne mogu napasti jer ova lipidna ambalaža štiti viruse i gene.
I to je veliki zločin koji je počinjen.
Ah. Ti ljudi, prošlogodišnji dobitnici Nobelove nagrade, osigurali su da su neuništivi geni ubrizgani u
nevjerovatnim količinama u tijela miliona ljudi, vjerujem da je do sada riječ o milijardi, da.
A najsramotnija stvar je da su znali da su posljedice nepoznate.
Relevantni podaci će se prikupljati samo nakon stavljanja na tržište, prema Institutu Robert Koch.
Time izjavljujete da bi trebao biti proveden ljudski eksperiment.
Ostao sam bez riječi. I sada pozivam svijet da nešto poduzme po tom pitanju. Stvarno moram reći, oni su zavjerenici.
Kada posmatram medicinu, a također sam član Medicinskog udruženja i razgovaram s kolegama, primjećujem koliko
su neki liječnici sada pogođeni onim što se dogodilo.
Ne vole o tome govoriti, ali svi, ili barem većina liječnika, znaju da je nešto strašno pošlo po zlu.
Ako pogledate, u Njemačkoj postoje ankete koje pokazuju da otprilike polovina njemačke populacije
poznaje nekoga ili je sama pogođena nuspojavama cjepiva.
Po mom mišljenju, koronavirus je u posljednjih nekoliko godina doveo do fundamentalne krize u savremenoj zapadnoj medicini.
I ljudi mogu vidjeti da je sve to bilo jednostavno besmislica s velikim B.
Koliko ljudi mislite da dolazi u moju ordinaciju sa zdravstvenim problemima nakon vakcinacije, gdje je djed
umro od vakcinacije, gdje je sestra teško bolesna nakon vakcinacije, ili rođaci, poznanici?
Ljudi dolaze kod mene u ordinaciju i kažu: "Doktore, nisam se vakcinisao, ali moji vakcinisani kolege su stalno bolesni."
Oni stalno ne uspijevaju. Svi mi to svakodnevno doživljavamo. A mi ljekari to svakodnevno doživljavamo.
Ljekari ne vole o tome govoriti jer su mnogi ljekari, naravno, zagovarali vakcinaciju.
Ali trenutno svjedočimo urušavanju dokaza.
Da ti kažem iskreno: John Ioannidis je prije više od 20 godina objavio rad u kojem tvrdi da je 90 posto
studija lažno – jedna od najčitanijih naučnih publikacija.
A sada ljudi to shvataju. Svaki dan ljudi shvataju da ono što su im rekli o vakcinaciji nije istina.
Ovo označava sljedeći korak u ovom sistemu, što objašnjava zašto je medicina u krizi.
I znali smo šta nam je bilo štetno, a šta korisno.
Kriteriji za iscjeljujuću vakcinaciju naspram autizma su pojašnjeni. Znamo da je to opasno.
Sada možemo reći: u redu, provest ćemo još deset godina istraživanja.
Ali tokom narednih deset godina, svaki dan će se rađati bebe s rizikom od autizma od 1 prema 32
ili čak višim. Zašto to jednostavno ne okončamo?
Zašto jednostavno ne prestanemo to raditi dok ne budemo sigurni da to možemo isključiti?
Pitanje nije možemo li dokazati da to nije slučaj, nego da moramo tome stati na kraj kako se niko ne bi rodio s
potencijalom da se razboli od nečega što smo promijenili, nečega što prije nije postojalo.
Oni koji kontroliraju znanje također kontroliraju mišljenja.
I, naravno, globalistički akteri i mreže su itekako svjesni toga.
Milijarde funti se širom svijeta slivaju u novinarske mreže i medijske kompanije, koje zadržavaju tumačko ovlaštenje nad
svakim značajnim događajem i razvojem u svijetu i, iznad svega, jasno komuniciraju stanovništvu tačno šta o tome treba da misli.
Ovaj monopol nad informacijama je također centralni stub globalističke transformacije.
I to je središnja oslonac u borbi između elita i naroda.
Najvažniji alat za postizanje lišenosti slobode je jasan svima.
Dakle, danas svako može uzeti svoj mobilni telefon, snimiti video i postaviti ga na TikTok, Instagram ili YouTube.
Jednostavno dijeljenje vlastitih misli i vizija. To je prvi korak.
A ako želite da izađete u javnost i postanete dio ovog alternativnog medija, onda to može svako.
I to je pozitivna stvar današnjice.
Možemo koristiti medije za nešto pozitivno i širiti pozitivnu poruku.
Ili samo provodimo dan u krevetu, skrolajući TikTok ili gledajući serije.
I uvijek počinje tvojom odlukom: šta da izaberem?
Ako želim promijeniti nešto u ovom svijetu, onda moram nešto učiniti.
Moj otac je temeljito istražio ovo četvrto stanje i shvatio da četvrto stanje uopće nije četvrto stanje, nego prvo stanje.
Nema više obaveznih naknada za ovu ratnu propagandu, za ove takozvane vodeće medije koji ovdje rasipaju milijarde, za
zloglasne laži. Umjesto toga, ovo četvrto stanje je postalo prvo stanje i pripada narodu,
zbog čega je on naporno radio na narodnoj mreži.
I također vidim ključ novih medija u novom čovjeku, gdje je on to zaista postigao.
On je to zapravo rekao u provokativnoj rečenici. Rekao je: Novi svijet je bez novca.
A nakon toga, da, to zahtijeva novac. Naravno da zahtijeva novac, ali to nije fokus.
Naprotiv, to je dobrovoljna služba, davanje, potpuno se posvećivanje čvrstom uvjerenju da će se sve potom
vratiti, jer će me oni koji vide moje napore podržati.
I ovdje vidim preuzimanje vodstva od strane mene samog kao ekstremni model za budućnost.
Trenutno on također želi prekinuti finansiranje besplatnih medija sa svih strana.
Čuo sam za to na AUF1, deset računa je otkazano. Svi žele da uđu.
Ovdje postoji čvrst temelj u slobodnim medijima, gdje ljudi dobrovoljno daju svoje
vrijeme i kažu: Ovo je moj cilj, ovo je moja stvar.
Nakon posla doniram svoje vrijeme, svoje vještine, svoje znanje.
Mislim da je to osnova koja novim medijima pruža ogromnu sigurnost, a također osigurava da ona ostane popularni pokret.
To je ono što me toliko fascinira u našem radu. Tako je nastalo.
Danas imamo više od 2.000 volontera koji rade na raznim projektima:
Stimme&Gegenstimme je namijenjen za offline distribuciju.
Gdje kažemo da je to samo A4 list, prednja i stražnja strana, i ja ga proslijedim dvjema osobama i potaknem ih da ga proslijede
još dvjema osobama, koje ga zatim proslijede još dvjema osobama.
Sada gradimo ovu mrežu. To je također koncept koji, po mom mišljenju, ima
karakteristične osobine novih medija u današnje vrijeme.
Ali se uvijek temelji na ljudima. Temelji se na vašoj vlastitoj promjeni, na vama samima, na tome da sami poduzmete akciju.
Novi sistem se zasniva na novim ljudima.
I tada možemo biti sigurni da nema korporativne ovisnosti, što je u volonterskom radu još bolje.
Uopće nisi finansijski ovisan, ali možeš zaista reći ono što treba reći.
Također je bilo vrlo impresivno vidjeti kako se tada među vama razvio duh zajednice.
90 minuta kasnije dvorana je bila potpuno očišćena. Bilo je to kao po satu.
Bilo je zaista impresivno. Pozdravi svima kod kuće.
Srdačan pozdrav od mog oca i cijele porodice.
Da, hvala vam puno.
Također znam iz svog iskustva u DDR-u da se novinarstvo i mediji ne mogu smatrati odvojenima od političkog sistema.
U DDR-u je SED vodstvo prvo moralo podnijeti ostavku. Honecker, Mittag i Herrmann su prvo morali podnijeti
ostavku, tj. vođa stranke, gospodarstvo i propaganda.
A onda, već sljedećeg dana, novinarstvo je uspjelo pružiti upravo ono što su ljudi od njega željeli.
Danas imamo medijski pejzaž, vodeći medijski pejzaž, koji je čvrsto u rukama države, politike i korporacija. To uključuje
javno emitovanje i platforme, naravno, ali i glavne novine, koje su u vlasništvu nekoliko
izuzetno bogatih porodica: Mohn, Burda Bauer, Holzbrink.
Dakle, svoju viziju moram započeti društvom u kojem svi mi, uključujući i nas ovdje na govornici, nas ovdje u
prostoriji i nas koji gledamo na ekranu, možemo imati pravo glasa i sudjelovati u odlukama koje utječu na naše živote.
Da bismo to postigli, ne trebamo samo informacije, kao što ste spomenuli u uvodu, nego prije svega
transparentnost. Informacije su instrument moći.
U posljednjih nekoliko godina doživjeli smo kvantni skok u ovoj oblasti, u oblasti kontra-propagande.
Još uvijek bih želio znati financijsku situaciju kod svakog poziva za donacije, čak i ako to uključuje tvoj život ili tvoje
srce i dušu, kao u tvom slučaju, Elias. Kod svakog poziva za donacije, i dalje bih želio znati financijsku
situaciju. Da li je emiter ovisan o mojih deset eura ili nije?
To je jedan dio moje vizije: transparentnost. Drugi dio, drugi stub, je raznolikost: raznolikost tema, raznolikost perspektiva,
raznolikost mišljenja. Raznolikost u pozadini autora.
Dakle, ne samo uobičajeni akademici iz velikih gradova svih boja kože i svih zamislivih seksualnih orijentacija, nego i
sin iz radničke klase, kćerka poljoprivrednika, djeca sa sela.
Možda i raznolikost u organizacijskim oblicima. Zašto ne eksperimentirati s javnim učešćem, s javnim govorima?
Bez promjene političkih struktura, nećemo dobiti drugačiji medijski pejzaž.
Zapravo smo ovdje na ovoj konferenciji vidjeli budućnost.
Dakle, trebamo jednostavno nastaviti, nastaviti promovisati ovo u duhu prave utopije, isprobavati stvari i na taj način povećati
pritisak do te mjere da se političke strukture zaista promijene.
Dolazimo iz situacije u kojoj je glavna struja imala apsolutnu vlast nad mišljenjem.
Dakle, ako ste prije 20 godina konzumirali medije, imali ste samo mainstream medije kao
alternativu. A to se dramatično promijenilo s internetom.
U konačnici, ponašanje pri konzumiranju medija također ovisi o medijskoj pismenosti gledatelja.
Dakle, iznad svega, želio bih vidjeti malo više napretka u ovoj oblasti u budućnosti.
Jer da su gledaoci svjesni tehnika manipulacije koje se svakodnevno koriste na
njima, bilo bi mnogo više otpora prema njima.
I propaganda bi tada bila manje efikasna.
I da, jednostavno želim medije koji ljudima pružaju informacije koje im omogućavaju da poboljšaju svoje živote.
A ne obrnuto, kao što to trenutno doživljavamo.
Ne proizvodimo medije radi sebe, jer bismo mogli raditi i nešto drugo.
Pobrinuli smo se da se društvo, politika, okvirni uslovi i budućnost promijene.
Zato što imam djecu, mnogi od vas imaju djecu. Ne želimo da odrastaju u svijetu u kojem su samo robovi ili
u kojem transhumanizam znači da više nemaju pravo na postojanje i moraju biti eliminisani.
Dakle, želimo da se nešto suštinski promijeni.
I zato, kad je riječ o alternativnim medijima ili neugodnoj temi cenzure, ljudi uvijek kažu da
je to samo naš problem. To je problem svih nas.
Ako postoji cenzura i nema alternativnih medija, onda ljudi ne mogu dobiti informacije.
I onda ne mogu formirati vlastito mišljenje.
Ako želimo slobodne medije, trebamo slobodne građane, trebamo slobodnu, oslobođenu politiku.
To su međusobno povezani sudovi. I bez jednog, drugi nije moguć.
Napredkom u medijima također napredujemo u društvu.
Kako društvo napreduje, politički odnosi moći se također mijenjaju.
Jer kad se laži sukobe s istinom, znamo ko će na kraju pobijediti.
I na početku, naravno, samo želite educirati ili se baviti temama koje su me lično zanimale u prošlosti ili me i danas zanimaju.
Kad to spomenem, odmah dobijem negativne reakcije i pritisak od YouTubea i tih platformi. Ali nastaviti i ne odustati je ključ.
I to je vrlo, vrlo teško. Ali danas ovdje na ovoj konferenciji vidim da je to moguće.
Naravno, bilo bi bolje da više mladih napravi ovaj korak i izađe u javnost, ili se barem usudi izraziti svoja mišljenja.
Ljudi koji su još uvijek zarobljeni u ovome, da, pronašao sam odličnu riječ za to, u mentalnom
zatvoru glavnih medija. Da, kako ih možemo dosegnuti?
Vjerujem da ljudi, pored zatvora uma, imaju i drugi zatvor, zatvor blagostanja. Ovo je danas spomenuto nekoliko puta.
U svom istraživanju sam ispitivao šta navodi ljude da prestanu gledati dnevne vijesti i, na
primjer, pređu na AUF1. Odgovor je relativno jednostavan.
Uvijek mora postojati razmak između ličnog iskustva i službene naracije.
Kada službena naracija više ne odgovara ličnom iskustvu, ljudi počinju tražiti druge informacije, o Golanu ili drugdje.
Sve više ljudi će iskusiti ove poremećaje u svakodnevnom životu.
I onda je dobro što postoje ponude poput vaše, vaša ponuda, sve što imamo ovdje na pozornici, što te
ponude postoje, jer tamo će ljudi pronaći odgovore.
Dakle, i ovdje je jednostavno riječ o tome da nastavimo dalje i vjerujemo da je stvarnost, a time i vrijeme, na našoj strani.
Ekonomski podaci ne pokazuju ništa drugo nego da će sljedeće godine, 2025., stići nevjerovatan val insolventnosti,
donoseći sa sobom masovnu nezaposlenost i tako dalje.
Predstoje nam vrlo šokantni događaji, i moramo se pripremiti, moramo ostati čvrsti, moramo biti spremni,
moramo biti prepoznatljivi kao svjetionici za one koji traže, kada se spotaknu u tamu.
I upravo zato. Zaista bismo trebali natjerati GEZ medije da rade dobrovoljno navečer, koristeći vlastite resurse i
slijedeći vlastite interese. Tada bismo bili na jednakim osnovama i mogli vidjeti u što su ljudi zaista zainteresirani.
Od samog početka smo se oslanjali na vlastite servere i infrastrukturu, ali nismo dopustili drugima da učine isto, i
vjerujem da je ovo kamen koji može srušiti Golijata ako svako pronađe svoj praćak i uspostavi svoje decentralizirane sisteme.
A nakon toga uspostavljate međusobne mreže i federirate se, pronalazite jedni druge, decentralizirano.
Ali dopustite da kažem, kako možete započeti, i evo lokalnog umrežavanja, naravno da je to ključna riječ, stvarno se obraćam
ljudima i kažem: ljudi, vi ste na terenu, dajte nam informacije, trebamo najbolje stručnjake, trebamo najbolje informacije.
Također kažem da su profesionalizam i tako dalje apsolutno neophodni i nužni.
S druge strane, ako zaista imate najbolje informacije i najbolje stručnjake, onda smo uvijek bili zapanjeni kako su
najneprofesionalniji programi privlačili milione gledalaca dok smo ulagali u druge produkcije i tako dalje.
Također smo snimali dugometražne, kinematografske filmove, sve na dobrovoljnoj osnovi, i stalno su nas
izbacivali iz kina i slično, bio je to ogroman napor.
I uz to si proizvodio i druge stvari, ali ono je imalo ono nešto posebno i ljudi su ga željeli, trebali su ga.
Prije nego što ovdje postignemo veću ravnotežu i pravednost, jednostavno moramo iscrpiti sve mogućnosti, a lokalno umrežavanje
je ovdje apsolutni plus, što vidimo kao centralnu strategiju za budućnost. Moramo koristiti sve,
decentralizirane servere, društvene mreže, što je duže moguće.
Stalno usvajamo nove strategije, nove pristupe, nove metode, osnivamo radne grupe u kojima raspravljamo
kako različite društvene mreže reaguju na cenzuru i šta još uvijek funkcioniše gdje?
Moramo ostati aktivni na svim frontovima, ali lokalno umrežavanje, pozivanje ljudi u mrežu, izvlačenje iz anonimnosti
i govoriti: Hej, ti živiš ovdje i ovdje, hoćeš li doći na događaj, hoćeš li fotografisati i slati fotografije ovamo?
Moramo napredovati i tada bi profesionalizam mogao porasti.
Ali iznova i iznova, uzmi sredstva koja imaš i samo kreni punom parom naprijed.
Zastupao sam ovu tezu od samog početka, a pod samim početkom mislim na 2005. i 2006. godinu, kada je YouTube
rođen. Bili smo tamo od samog početka, zbog čega sam, da budem iskren, pomalo tvrdoglav po ovom pitanju.
Neću dopustiti da me otjeraju s ovog velikog tržnog mjesta.
Tako to tamo biva: ako želiš prodati proizvod, ideš na pijacu i vičeš, pa ga onda prodaš.
Ali ako neko dođe i kaže: ne, ne, možeš prodavati svoje stvari samo tamo u najudaljenijem kutu, u zadnjoj
uličici, ja se s tim ne slažem, jer je to nepoštena konkurencija. I insistiram da uslovi budu isti za sve.
Ali kao što sam rekao, tvrdoglav sam. Ovo nam se već nekoliko puta dogodilo.
Tek smo ponovo počeli od nule na YouTube početkom 2024. godine.
Također vjerujem da to apsolutno moramo učiniti, jer su upravo tamo ljudi do kojih
trebamo doprijeti da bi se nešto moglo promijeniti.
Ne pomaže ako uvijek igramo istu mjehurić.
Zatim postoje shadow banovi, naš kanal broj , 280.000 pretplatnika.
Kad tamo postavim video, nije važno je li sadržaj tačan ili ne, kao što si opisao, dobije 2.000 ili 3.000 klikova i to je to.
Ako bi YouTube u nekom trenutku odlučio poduzeti radikalnu mjeru i trajno zabraniti svima pristup platformi, što bi svakako bilo
izvodljivo uz pomoć umjetne inteligencije, tada bismo dospjeli u situaciju u kojoj bi potrošači
također bili prisiljeni tražiti nove alternative.
Ljudi žele zabavu, hljeb i cirkuse. Nažalost, tako to jest.
Ne bismo ovo trebali potpuno zanemariti u ovoj alternativnoj mjehuri.
Vjerujem da je apsolutno neophodno za društvene i političke promjene da se i ovi medijski kanali razmontiraju.
To je zamka. Ne možeš to reformisati. Druga stvar je cenzura.
Cenzura mora biti zabranjena zakonom ako govorimo o zakonima.
Šta je cenzura? Cenzura nije samo to što nas odsecaju od konkurencije. Ne, vidjeli smo to s koronavirusom. Cenzura ubija.
Cenzura ubija. Jer smo u posljednje dvije godine imali mnogo gledalaca koji su nas kontaktirali i rekli: "Da sam gledao
vašu emisiju, ne bih sebi dozvolio da mi serviraju te gluposti."
A sada sam zbog toga bolestan ili sam izgubio nekoga dragog. Nije mi dato nikakvo objašnjenje.
Upao sam ovo u Google: Cijepljenje opasno.
I pronašao sam samo web stranicu njemačke vlade i Wikipediju, koje su tvrdile da je siguran i da vas
vakcinacija štiti. I tisuću puta video Lauterbacha.
Dakle, postoji cenzura. U budućnosti se to mora smatrati neispuštanjem pružanja pomoći.
Ako prođem pored saobraćajne nesreće i samo se nasmijem, mogu biti krivično gonjen zbog ne pružanja pomoći.
A kada mediji ili korporacije iz Silicijske doline cenzurišu, mogu ljude lišiti vitalnih informacija.
Ovo mora biti strogo zabranjeno, inače će to slobodno tržište regulisati i ionako ćemo ih otjerati. Ali upravo je to problem.
Revoluciju nije moguće razraditi kroz pojedinačne korake, ali u dalekoj budućnosti ne smije biti cenzure
niti javnih sredstava dodijeljenih samo jednoj strani.
Radi se o demokratiji sutrašnjice.
Sve više ljudi trenutno stanje EU doživljava kao simulaciju demokratije, gdje se demokratija visoko
hvali i poštuje, ali u stvarnosti nije oživljena.
Probuđene elite na Zapadu i njihovi masovni mediji tvrde da oni jedini predstavljaju demokratiju. I da se
njihova demokratija mora braniti u svakom trenutku.
Istovremeno sve više ljudi doživljava nedostatak slobode, državnu progon i represiju.
Država se često doživljava kao nametljivi alat moćnih.
Više nema nikakvog spomena naroda, od kojeg je sva vlast trebala proizlaziti.
Čvrsto vjerujem da se, kako bismo opisali trenutnu situaciju, radi o višestrukom
državnom udaru, uz sveopći kolaps odvajanja vlasti.
I da se suočavamo s zlonamjernim režimom čija zlonamjernost, po mom mišljenju, većini stanovništva nije očigledna.
I zato citiram iz naše najnovije publikacije, Gegendruck:
Zlonamjerna vladajuća klika održava svoju vlast kroz očite laži, masovnu korupciju i cenzuru, sveprisutnu
propagandu, stalna kršenja zakona, ratobornost i stalne državne napade na svaki oblik opozicije.
Kao rezultat toga, vlade, korporativne ekonomije i anonimne birokratije sve se više
pretvaraju u umrežene kriminalne političke organizacije.
Termin "kriminalokracija" mogao bi se koristiti za opis monstruoznog vladajućeg sindikata
postmodernizma na prilično adekvatan način.
I moramo prvo naučiti demokratiju, jer je nikada prije nismo imali.
Za mene demokracija ukratko znači preokretanje svih postojećih odnosa. To znači učiti sve iznova, trenirati sve iznova.
Da zaključim svoje početne primjedbe, želio bih reći da moramo dokumentovati zločine proteklih godina.
Jer kad sistem padne, a nadam se da hoće, , trebat će nam centar za dokumentaciju zločina režima.
Ovo je neophodno ako želite krenuti naprijed u novo društvo, jer stari gangsteri i kriminalci, organizirani
kriminalci, moraju na neki način biti odgovorni pred zakonom.
U principu su pravila i propisi koje imamo u Njemačkoj ili Austriji, tj. naša ustava iz 1923. i 1928. godine
ili Njemački osnovni zakon iz 1949. godine, vrlo dobri.
Dakle, dobro su promišljeni i uspostavljaju razumna pravila za demokratiju.
Ali, kao što smo vidjeli posljednjih godina, ne samo godina nego i decenija, ove mjere nisu
dovoljne da suzbiju eroziju koja je ovdje već spomenuta.
Postoje različiti pristupi potkopavanju ovog skupa pravila, ili, bolje rečeno, sile koje ne vidimo, koje ne
biramo i koje ne možemo kontrolisati, koriste se da bi se nametnule tuđe volje nad nama.
I ovdje vidim dva posebno važna aspekta sutrašnje demokratije.
Jedno je da su političari ponovo istinski predstavnici naroda. To sada zvuči tako očigledno.
Međutim, današnji političari zastupaju sve interese, favorizirajući interese farmaceutske
industrije, raznih tajnih službi i stranih tajnih službi.
I to mora prestati. I kad god je on predstavnik naroda, on je odgovoran samo narodu, suverenu.
A ljudi moraju postati svjesni svoje moći.
To je ono što druga komponenta znači: Ponovo nam trebaju građani dostojni tog imena, a
ne samo bilo kakvi obični krajnji potrošači.
I ti građani se tada također moraju informisati. A to nadilazi zabavni program u džungla kampu.
Horst Seehofer bi dodao: "Oni koji donose odluke nisu izabrani, a oni koji su izabrani nemaju
odluke za donositi," rekao je tada pred kamerama.
Nobelovu nagradu za mir dodijelili su EU, koja se sada priprema za rat protiv Rusije, ili ubilačkom dronu Baracku Obami.
Živimo u apsolutnoj simulaciji.
Vjerujem da je to moguće i s tim završavam svoju izjavu o misiji, da će političari koji preuzimaju odgovornost
postati predstavnici naroda kada budu opterećeni odgovornošću.
Među primitivnim narodima danas, ako poglavica žrtvuje svoj narod namećući im nešto pogrešno, poput pogrešno vođenog
rata ili slično, on biva obezglavljen, kao što je slučaj, na primjer, kod domorodačkih Amerikanaca.
Postoji odgovornost. A kada političar učini nešto što je loše za zajednicu, mora postojati odgovornost.
Mi smo civilizirani i ne odsijecamo nikome glavu niti ne vješamo nikoga na kranovima. Ali on mora biti kažnjen.
On mora snositi odgovornost svojom imovinom. To ne može biti u redu.
Nezavisnost sudstva, slobodno od interesa države. Šta to znači?
Za mene to znači da pravosudni sistem mora zaista goniti i kažnjavati kršenja koja je počinila država, kršenja
zakona, kršenja ustava i eventualno kršenja krivičnog zakona.
Tek tada možemo biti sigurni da imamo nezavisan sudski sistem, kada on zaista pomno nadgleda državu, koja može zloupotrijebiti
svoje ovlasti ili izdati ustav, a time i interese svojih građana.
I tako to jest. Tvoj slučaj to pokazuje. Mnogi slučajevi to pokazuju.
Gotovo svi smo na neki način pogođeni ovim.
Iznad svega, naravno, pandemija koronavirusa, sa svojom impresivnom razmjerom, pokazuje da se upravo to ne dešava.
Da, prebacimo pitanje Michaelu Ballwegu.
Da, želio sam to nadopuniti, jer je to vrlo važno. Proizvoljnost se može dogoditi samo u mraku.
I mislim da mnogi ljudi ne znaju kako funkcioniše krivično suđenje.
Krivična suđenja su javna, ali se ni ne snimaju ni ne zapisuju.
Dakle, u cijelom ovom procesu uopće ništa nije dokumentovano. A to otvara vrata proizvoljnosti.
Dakle, ako zaista kažemo da imamo nezavisan sudski sistem, onda ga također treba nadzirati.
I ovo najbolje kontroliše šira javnost.
I nema razloga, na primjer, da se suđenje poput mog ne prenosi javno.
Prije svega, naravno, da se zabilježi ono što se zapravo dogodilo kako bi se to moglo naknadno
pregledati. Ovo također ljudima pruža kontrolnu funkciju.
Ni u Njemačkoj nikada nismo imali nezavisno sudstvo.
Na primjer, sudstvo je oduvijek bilo hibridni entitet, kao što svi znamo.
Svi javni tužioci podležu uputama, i tu leži prvi problem.
A to znači da im sama ova struktura neće omogućiti da ostvare nezavisno sudstvo.
Tada nezavisna od reakcionarnog sudstva.
Već sam se opekao; dolazim iz porodice advokata.
Znam kakvi su ti ljudi, i jedina razumna stvar koju je moj stari ikada rekao bila je da sud
nije za pravdu, nego da se izrekne presuda.
Tačka. Sjajna rečenica, tako je.
Revolucija, posebno nasilna, jasno treba biti odbačena. Život treba biti poštovan.
SAD nije ništa više od nasilne ratne države i naoružane države.
A Mike Lofgren, koji poznaje cijelo mjesto napamet, budući da je dugi, dugi niz godina bio parlamentarni pomoćnik.
Napisao je knjigu Duboka država. U knjizi je pokazao da prosječni poslanik provodi najmanje
40 do 50% svog vremena prikupljajući sredstva.
I to se dešava gotovo isključivo preko oružarskih kompanija. A onda se možete zapitati zašto su SAD tako ratoborna nacija.
Ne samo zbog naše ideologije, "Moramo biti prvi."
O ovome možete čitati u svim dokumentima o vanjskoj i sigurnosnoj politici i obavještajnim dokumentima, gdje su dostupni.
A iz programa i izjava o nacionalnoj sigurnosti, iznova i iznova, moramo biti prvi.
Svijet se mora orijentirati prema nama i tako dalje. Svako ko tako razmišlja već ima rat na svom dnevnom redu.
I zato nam ovakva vrsta demokratije uopće nije potrebna, jer to nije demokratija. Potrebni su nam potpuno novi postupci.
Ko bi, da tako kažemo, zapravo trebao odlučiti, možda i voditi ili usmjeravati?
Nemam ništa protiv svjetskog poretka, vijeća, visokog vijeća, ako se sastoji od najboljih
ljudi koji djeluju u našem najboljem interesu.
Ako su besprijekorni, ako su mudri, ako su iskusni, ako su kroz svoje živote zaista pokazali da su
časni, inteligentni, iskusni i humane muškarci i žene.
Najbolji, zaista najbolji, koji donose ključne odluke u interesu slobode, mira i zadovoljstva, naravno.
Ali ovi divni ljudi će upravo to učiniti.
Dakle, definitivno bih želio zauzeti se za ideju vijeća, svjetskog vijeća, ako – i to je preduvjet – ako su oni zaista najbolji.
I to je najduži put da se stigne tamo.
Jer ono što zaista trebamo ponovo naučiti, i ovo je moj konačni argument, jeste
poštovanje, pristojnost, uljudnost i dobre manire.
Ovdje nema mjesta, dolazim, bez obzira na to, na njemačkim autoputevima ili na bilo koji drugi način,
ovaj neizrecivi pad manira, što je zapravo također izraz činjenice da nas ne vode najbolji.
A ako su oni najbolji, onda bih bio vrlo sretan da se predam u njihove sposobne ruke, jer svi imamo dovoljno posla.
I u našim malim krugovima, u našim malim društvima, u našim malim i najmanjim jedinicama – porodici, profesiji,
zajednici, gradu, zemlji, naciji – ionako imamo dovoljno posla.
Kako država i društvo mogu stvoriti zaista odgovorne građane?
Počnimo jednostavno s gospodinom Schöningom na krilu.
Da, prije svega, mora se reći da mi, kao medicinsku dijagnozu, uopće nemamo demokratiju, nego imamo
oligarhiju. Posebno u Saveznoj Republici Njemačkoj.
Ako pogledate ko ih je zapravo osnovao – porodice Adenauer i McCloy. Kako možemo bolje?
Možemo bolje kombiniranjem izbora i lutrija. Također rekavši šta jest.
I također sam veoma zahvalan Ulrichu Miesu što je to jasno izrekao i rekao da smo mi ovdje organizirani kriminal.
A Beate Bahner, na primjer, koja također ovo vodi na sud, pokušava uspostaviti vladavinu prava. Mi to nemamo.
Ali postavljanjem ravnoteže između izbora i lutrija, odnosno sistema lutrije, siguran sam
da ga možemo poboljšati i učiniti praktičnim.
I trebali bismo raditi na ostvarenju ovog cilja.
Ako se potom također pozabavimo problemom ovog prevarnog složenog kamata na fiktivnom novcu,
ostat će mnogo, mnogo više dodane vrijednosti.
A onda bi ljudi – ovo je, naravno, samo vizija – imali nevjerovatno više vremena da se
posvete onome što je istinito, dobro i lijepo.
I to je ono čemu težimo, jer ćemo tada imati odgovorne građane i bit ćemo poput drevne Atene, gdje zaista
odgovorni ljudi također mogu preuzeti odgovornost putem lutrije.
Vjerujem da možemo krenuti u tom smjeru i da postoje neka divna dostignuća; samo moramo nastaviti s tim.
Njemački državni dug sada iznosi više od 2,5 biliona eura.
Visoke cijene energije ugrožavaju konkurentnost evropskih kompanija i industrijsku proizvodnju.
Planirani digitalni euro prijeti finansijskoj slobodi građana.
Kako bi mogao izgledati monetarni i ekonomski sistem sutrašnjice koji ljude održava slobodnim i nezavisnim?
Danas ću o ovome razgovarati sa sljedećim gostima.
Kakav bi sutrašnji monetarni i ekonomski sistem trebao izgledati? Vrijeme ističe.
Dakle, prije svega, monetarni i ekonomski sistem sutrašnjice trebao bi imati manje državne intervencije i
trebao bi se temeljiti na nekoliko vrlo jednostavnih stupova.
Naime, da su ljudska bića slobodna i mogu djelovati slobodno.
Ovo uključuje vitko stanje koje ne troši više od 10% bruto nacionalnog proizvoda.
Racionalizirani zakonodavni okvir, kojim bismo mogli ukinuti 99% postojećih zakona.
Novčani sistem u kojem država više ne može eksploatisati novac da bi nas na razne načine eksproprisala, naročito putem inflacije.
Zapravo postoji samo jedan sustav potpomognut zlatom; ne vidim nijedan drugi, unatoč Bitcoinu.
I u suštini dopuštati ljudima da rade ono što misle da je ispravno za njih.
Kraj ideje da političari znaju bolje od nas šta nam je dobro. To je to.
Dodao bih da vjerujem da finansijska samodeterminacija mora biti najvažnija odlika novog monetarnog sistema.
Ne smijemo nikome prepustiti našu finansijsku nezavisnost.
I upravo se s tim trenutno suočavamo.
Dakle, suočavamo se s uvođenjem digitalnog novca centralne banke.
A to znači da neko drugi odlučuje šta nam je dozvoljeno da radimo i šta možemo da radimo.
To znači da gubimo našu samoupravu. Za mene je ovo ključna tačka koja će biti važna u sljedećoj fazi.
- A sljedeći monetarni sistem, ili različiti sistemi, ne bi trebali moći razviti dominantnu valutu, kako
bi sankcije konačno mogle prestati – kako bi svi mogli proizvoditi i raditi u miru i spokoju.
To je trenutno najvažnija stvar za mene iz globalne perspektive.
Po mom mišljenju, nije prikladno ostaviti sve kako jest – iako uz manje državne intervencije i slično – ali mi svi i dalje živimo
u društvu žestoke konkurencije sa samo slobodnim tržištima.
Ali ja više govorim o nekoj vrsti kooperativnog kapitalizma, gdje bi ta kooperativna
komponenta jednostavno trebala biti mnogo izraženija.
Mnogi naučnici su već istražili i jasno dokazali da kroz saradnju možemo ostvariti veći ukupan prinos uz
istu količinu truda – što znači više prosperiteta za sve.
Ili isti rezultat kao danas uz znatno manje truda.
A onda se jednostavno moraš zapitati, trebamo li potpuno rezervno bankarstvo? Mora li biti pokriveno? U bilo kojem obliku?
Je li to uopće istina o novčanoj masi?
Odakle zapravo dolazi novac za kamatu?
Dakle, suština je promjena paradigme na mnogo, mnogo nivoa.
Ekonomija i finansije su samo vrlo mali dio cjelokupne slike, iako vrlo važan.
Da sam ministar ekonomije ili finansija, ne bih smišljao vlastite mjere, već bih pokrenuo ogromnu kampanju podizanja svijesti.
Želio bih se osvrnuti na citat Henryja Forda, koji je jednom rekao: "Kad bi ljudi razumjeli monetarni
sistem, imali bismo revoluciju prije sutrašnjeg jutra."
Vjerujem da većina ljudi nema pojma kako takav monetarni sistem funkcioniše, i pokrenuo bih ogromnu
kampanju podizanja svijesti s dva glavna fokusa.
Objasnio bih ljudima da je monetarni sistem koji sada imamo, a koji je na snazi od Drugog svjetskog rata,
dominiran jednom valutom, američkim dolarom, čije postojanje većina ljudi čak i ne primjećuje.
I drugo, da su centralne banke koje trenutno održavaju ovaj monetarni sistem kontrolisane od strane privatne
organizacije u pozadini, naime BlackRock, koja trenutno djeluje kao glavni savjetnik i Federalnim rezervama i ECB-u.
Mislim da bih na ovaj način prvo omogućio ljudima da shvate cijelu stvar i da zaista
imaju pravo glasa u procesu donošenja odluka.
Zaista vjerujem da je prilično korisno kada je novac vezan za fizičku vrijednost.
Živimo u eri digitalizacije i u vremenu kada nam sve ove kriptovalute postaju sve poznatije.
Smatram da je ovo veliki rizik jer su, u konačnici, kriptovalute ništa više od zapisa podataka, tj. nemaju fizičku vrijednost.
I zapis podataka ima vrijednost samo dok ga ljudi prepoznaju kao novac.
Ja sam skeptičan kad je riječ o Bitcoinu – kao što je općepoznato – jednostavno zato što o Bitcoinu uvijek razmišljam
kao o sefu ispred kojeg neko sjedi i pokušava ga otvoriti.
I nakon mnogo truda, uspijeva. Otvara vrata i šta zatiče unutra? Ništa. Apsolutno ništa.
Također vjerujem da Dirk Müller nije bio sasvim u krivu kad je prije nekoliko godina rekao
da je Bitcoin ništa više od trojanskog konja.
Vjerujem da, kada pogledate kada je Bitcoin došao na svijet, morate imati neke sumnje.
Bitcoin je nastao 2009. godine, ubrzo nakon globalne finansijske krize 2007/2008.
U to vrijeme postojao je veliki interes za uvođenje novog monetarnog sistema,
digitalnog novca centralne banke, u nekom trenutku.
To se tada polako počelo očitovati.
A da bi se to postiglo, bilo je posebno važno pripremiti mlade ljude da prihvate digitalni novac što je više moguće.
I upravo je to bila uloga koju je Bitcoin tada ispunio. Mnoštvo ljudi, posebno mladih, uskočilo je na Bitcoinov voz.
I nedavno smo vidjeli da je bilo mnogo spekulacija o Bitcoinu.
Mnogi ljudi ne shvataju da je Bitcoin sve samo ne demokratska valuta.
Zato što je 91 posto Bitcoina u rukama velikih investitora. Samo 9 posto je u rukama prosječnih primalaca.
To samo pokazuje da ova valuta, naravno, može biti pomjerena u jednom ili drugom smjeru od strane velikih investitora.
I slažem se s Ernstom Wolffom u tome da je, ako je 91% ovih bitcoina u rukama nekolicine ili pripada velikim
investitorima, vrlo, vrlo teško uspostaviti povjerenje.
Druga stvar, međutim, jeste da će Bitcoin ostati neosporan ili čak jedinstven samo dok se kod ne može probiti.
Ali je samo pitanje vremena dok računarska snaga ne bude dovoljna da razbije šifru.
A ako je istina da su već podneseni patenti na način dešifriranja Bitcoinovog koda, onda je to samo pitanje
vremena prije nego što neko zaista uspije da ga dešifruje.
I onda je zapravo zastarjelo razmišljati o tome je li Bitcoin stvarna stvar. Jer ga onda također mogu umnožiti.
Dakle, ovo ograničenje koje sam svima obećao je samo prazno obećanje. To se prvo mora ispuniti.
Danas je ovo uobičajeni poslovni model. Zadužuješ se u fiat novcu, dobro znajući da će novac izgubiti vrijednost.
Opadanje vrijednosti novca je odlučujuća komponenta otplate, čime se kupuju imovinska sredstva i akumulira bogatstvo.
I tako se desilo da su ljudi bili iscrpljeni do posljednje kapi, jer je moguće stvoriti novac jednim
klikom miša, jednostavnim računovodstvenim upisom.
I to je slučaj od 1970. godine. Formalno zlatno pokriće je napušteno 1971. godine, i od tada se novac
proizvodi bez ikakvog pokrića i bez prethodnih ušteda.
To znači da se proizvodi, a kasnije se prvo mora obraditi.
Godine 1970. prosječan radnik u Njemačkoj imao je preračunato otprilike 5.000 eura.
Sada smo na otprilike 30.000, odnosno oko 475 posto. Međutim, danas dobijete samo jednu desetinu zlata.
To znači da je rad smanjen za 90 posto štampanjem novca, ako se računa u zlatu.
Dva najvažnija instrumenta moći u svijetu su, s jedne strane, novac – dolazimo iz društva koje se proteže
nekoliko stotina ili nekoliko hiljada godina u kojem je izreka "novac vlada svijetom" bila istinita.
Nema izbjegavanja. Novac je vladao svijetom.
U naše vrijeme postoji i drugi izvor moći, a to su podaci.
Dakle, svako ko u naše vrijeme ima beskonačno mnogo novca i beskonačno mnogo podataka, poput čovjeka poput Elona
Muska, posjeduje ogromnu moć i može mnogo toga odrediti, nadvladati druge ljude i pomoći u određivanju njihove sudbine.
I zato sam za reviziju ustava i uvođenje ograničenja moći u pogledu novca i podataka.
Pa, ja sam vrlo, vrlo skeptičan prema bilo kojem pristupu koji omogućava bilo kojoj državi – čak i ako
je riječ o većini u toj državi – da djeluje tiranski.
A oduzimanje zasluženog novca je uvijek tiranija.
Uzmem nešto nekome, a onda šta da radim s tim?
Onda ću to dati političarima. Ili će političari to dobiti da bi s njim mogli voditi rat?
Još gori socijalistički koncept.
Mislim da bismo trebali napustiti ideju da ovdje treba postojati centralna vlast koja ograničava
pojedinca u njegovoj kreativnosti i u onome što može postići.
I mislim da su patenti i licence ionako nešto vrlo štetno u naše vrijeme, posebno u IT sektoru, jer mnogi mladi
ljudi koji danas osnivaju start-upove vrlo brzo naiđu na zid jer krše te patente i licence.
Ako imaju dobre ideje, brzo ih preuzimaju velike kompanije.
Dakle, moj prijedlog – da iznesem nešto konkretno – bio bi da se odustane od patenata i licenci u IT sektoru širom svijeta.
Ne želim državu koja preuzima na sebe da diktira šta možete, a šta ne možete raditi.
To znači da se u potpunosti slažem s Markusom Krallom i tvrdim da se država mora potpuno suzdržati od intervencija.
Tržište samo mora odlučiti koja je vrsta za ovo idealna.
Ako većina ili određena kritična masa ljudi nešto želi, tamo se mogu osnovati dobrotvorne institucije.
- To će se dogoditi automatski ako je tako suđeno. Ali država mora pokazati maksimalnu uzdržanost u ovoj oblasti.
I onda se ni ovi veliki pretjerani slučajevi ne događaju.
Jednostavno bismo trebali ukinuti dug. On mora biti zabranjen.
Ali ako pogledamo današnju situaciju, prema Institutu za međunarodne finansije, imamo globalni dug koji
iznosi oko 400 posto globalnog bruto nacionalnog proizvoda.
Dakle, oko 400 posto, ovisno o godini na koju gledamo. Čak i pri niskim kamatnim stopama, ovo se nikada ne može otplatiti.
U tom pogledu dug nije dobra ideja. Stvarno bismo mu trebali reći zbogom.
FED je privatna banka u vlasništvu privatnih banaka, kojoj je država bez naknade dodijelila zakonski monopol na štampanje
novca i također joj je prenijela nadzor nad bankama kao monopol.
Ovo nije ništa više od oligarhijske mreže koja je uspjela potkopati tržišno gospodarstvo
u smislu državnog monopolističkog preduzeća.
Iz perspektive tržišne ekonomije, rekao bih da bi nešto ovako trebalo eliminirati.
U SAD-u je najbolji primjer bila Silicon Valley Bank, kojoj je dozvoljeno da propadne kako bi banka
članica, tj. banka u vlasništvu Federalnih rezervi, JP Morgan, mogla preuzeti tu banku.
Nakon toga je rečeno da ne morate brinuti o lošim kreditima koji su tamo – o svim državnim obveznicama koje su
devalvirane, jer imate neograničenu podršku Federalnih rezervi.
To znači da je korupcija vlasti ono što ja smatram korupcijom u ovom sistemu.
I to je omogućilo provođenje neophodne korekcije – a ono što je Schumpeter time u suštini htio reći bilo je da povremeno
moramo dozvoliti bankrot kako bismo imali oluju koja pročišćava.
Ovo nije bilo dozvoljeno u finansijskoj industriji jer je uvijek bilo označeno kao sistemski važno ili nešto
drugo, dok je u realnoj ekonomiji – posebno među malim i srednjim preduzećima – uvijek dozvoljeno.
I to nije u redu. Ova nepravda je, vjerujem, jedno od ključnih pitanja koja treba riješiti.
A onda bih želio istaknuti da ne bismo trebali previše glorificirati tržišno gospodarstvo.
Kad razmišljam o zdravstvenom sistemu i pristupam mu kao tržišni ekonomist, kažem sebi da ovdje moram voditi
korporaciju. Moram s korporacijom zaraditi puno novca.
Moram ponuditi svojim dioničarima dobre dividende. A kako to postići u zdravstvenom sistemu?
Najbolji način je da ljude držite bolesnima što je duže moguće, dopuštajući im da dožive kratak period
poboljšanja dok su bolesni, ali ih uglavnom zadržavate kao kupce držeći ih bolesnima što je duže moguće.
Pa, mislim da zdravstvo, na primjer, predstavlja oblast u kojoj tržišna ekonomija nema nikakvo mjesto.
A onda nam je također potreban, i ovo je druga tačka, pravi vladavina prava, koju bih
želio barem djelomično dovesti u pitanje.
Zato što nemamo potpuno nezavisno sudstvo.
Ako je sudstvo vezano uputama ili podložno utjecajima određenih državnih vlasti, čijih imamo nažalost već nekoliko primjera, ne
samo kod gospodina Ballweega ili drugih, nego i u većim skandalima, onda imamo situaciju koja je
jednostavno neprihvatljiva i koja nam je prema Osnovnom zakonu obećana drugačije.
I mi jednostavno moramo se vratiti tamo.
Ovo su prilagodbe koje možemo lako napraviti i prilično sam siguran da će biti provedene u narednim godinama,
jer ljudi sve manje i manje prihvataju trenutnu situaciju.
Dakle, u Silicijskoj dolini imamo posla sa Veličanstvenom sedmoricom.
To su Alphabet, Amazon, Apple, Meta, Nvidia, Tesla i još jedna kompanija, ukupno sedam, i one
posjeduju skoro sve patente i licence u ovoj oblasti.
Oni rade ono što im koristi, a ne ono što koristi ostatku čovječanstva.
I to je sada dostiglo vrlo opasan prag, jer imaju znanje u oblasti umjetne inteligencije, a kad je riječ o umjetnoj inteligenciji,
mora se reći da postoje zaista ozbiljni znakovi upozorenja.
Samo da te podsjetim, Jeffrey Hinton, glavni programer Googlea, dao je ostavku prošle
godine, rekavši da je sve postalo previše opasno.
Isto važi i za Mo Goddarda, koji je bio na čelu marketinga u Google X. Danas putuje po Engleskoj i puni cijele
auditorije svojom porukom da je čovječanstvo u oblasti umjetne inteligencije doseglo Frankensteinov trenutak.
Da vas samo podsjetim, dr Frankenstein je fiktivni lik, doktor koji sašije ljudsko biće od dijelova tijela i
udahne mu život, samo da bi otkrio da je to biće odjednom jače, inteligentnije i zlonamjernije od njega.
Dakle, nalazimo se na vrlo opasnom pragu.
A veliki problem koji vidim u ovome je što razvoj ove tehnologije leži u rukama vrlo malog broja ljudi koji su
zainteresovani samo za vlastite interese i vlastitu korist.
Koje konkretne korake poduzetnici mogu poduzeti da bi ekonomija ponovo krenula na pravi put?
Preduzetnici sada moraju prepoznati vrijednost obrazovnog rada poput onog koji provodi AUF1 i
podržati ga na način da se može nastaviti i proširiti.
Dakle, u tom pogledu, ta nevoljkost da oni rade svoje, a mi naše, mora prestati.
Svi smo mi u istom čamcu i nas je premalo da bismo i dalje dozvoljavali besplatnim
putnicima da samo puštaju druge da rade posao.
Vjerujem da mala i srednja preduzeća trebaju samouvjereno pokazati da zaista čine temelj društva i osigurati da ljudi
zaista kupuju od malih i srednjih preduzeća i podržavaju ih, umjesto današnje platforme ekonomije, koja čini upravo suprotno.
Što stvara sve manje i manje radnih mjesta i, zapravo, praktično više ne obučava mlade ljude.
Slike slobodnog svijeta sutra – pod ovim divnim motom nastavljamo naše izvještavanje o Alternativnom WEF-u u Pragu.
Lijevo protiv desno, gore protiv dolje, migranti protiv lokalaca.
Većina stanovništva je nekritički tolerisala totalitarna ograničenja zbog koronavirusa.
Usklađenost je bila važnija od samostalnog razmišljanja.
Općenito, postoji nevjerovatan pritisak da se budete usklađeni, posebno u Njemačkoj.
Demonizacija pojma 'lateralni mislilac' simbolizira kako se slobodni duhovi trebaju iskorijeniti grubom silom.
Broj akademika raste, ali broj nezavisnih mislilaca opada.
Neformalno obrazovanje odraslih je masama potpuno nepoznato.
To je obrazovni problem koji počinje u školi i završava se našim užurbanim društvom.
Pojedinačni preopterećenost, stres, rizik od sagorijevanja, a jedva tko ima vremena ili slobodnog vremena za dalje
obrazovanje, samostalno razmišljanje ili čak ličnu odgovornost.
Kritičari tvrde da je sve ovo namjerno, kako bi se poslušno stado moglo lako kontrolisati.
Radi, troši, plaćaj poreze i ne žali se. Ali je li to ono što želimo?
A kako bi vrijednosti i društvo sutrašnjice trebali ili mogli izgledati?
Lična odgovornost je velika riječ koja je potrebna u slobodnom društvu, ali se daleko pre rijetko podučava i prakticira.
Da jednostavno imate osjećaj da ste odgovorni za druge, da ste odgovorni za vlastitu sreću i zdravlje, i da smo
svi jedno te da kada naštetimo drugima, naštetimo i sebi.
Tokom protekle četiri godine, a zapravo i mnogo, mnogo godina prije toga, kritičan sam prema ovoj materijalističkoj medicini,
prema konvencionalnoj medicini, koja ljude tretira kao mašine, koja razdvaja tijelo, dušu i duh, koja traži i
pronalazi osnovu za zdravlje i bolest u najmanjim gradivnim blokovima našeg materijalnog postojanja.
I stalno se pitam kako je to uopće moguće, da medicina nije napredovala, kad već dugo znamo, na primjer iz psihonormologije,
ali i iz psihosomatskih istraživanja, da zdravlje i bolest više ne možemo razmišljati na bilo koji drugi način osim uključivanjem
nematerijalnih faktora, koji mogu biti čak i moćniji kad je riječ o tome što nas održava zdravima i što nas čini bolesnima.
Oslanjao sam se na novinarstvo u njegovoj naivnoj formi, uvijek konzumirao sve vodeće medije i morao sam shvatiti da sam pedeset
godina bio prevaren i odveden na pogrešan način razmišljanja.
A pitanje zašto se nešto ne mijenja ne može se riješiti umom.
I važno mi je da unesem ovaj aspekt u ovu panel diskusiju. Ovo nije o razumijevanju.
Nije pitanje korištenja čistog razuma da bismo razumjeli šta se dogodilo.
Prvo prosvjetiteljstvo prije više od 300 godina, u 18. stoljeću, dalo nam je priliku da se udaljimo
od plemstva i klera i da sebe doživimo kao građane.
Dobili smo dar razuma, i njime smo možda nanijeli mnogo štete.
Jer ono što se dogodilo nakon što smo isključivo koristili naš intelekt i izgubili naše racionalne, emocionalne i duhovne strane
jest da smo se krenuli ka industrijalizaciji, tehnologiji, kapitalizmu i
neoliberalizmu, a sada smo stigli do transhumanizma.
To znači da ljudi sve više postaju mašine.
I snažno zagovaram da, posebno u svjetlu proteklih godina, preispitamo naš pristup i
usmjerimo se na iracionalno umjesto na racionalno.
Ako me pitaš kakvu sliku imam, moram ti reći da vjerujem da ne postoji niko na svijetu ko nema posebnu sposobnost.
A ako u to vjerujem, onda bi zapravo bila naša društvena odgovornost da im pomognemo, ohrabrimo ih, podržimo i
obučimo kako bi mogli razviti taj talent i doprinijeti društvu.
Ako uspijemo u tome, nastat će sinergija među ovim pojedincima koji imaju nevjerovatne sposobnosti.
Ako uspijemo u ovome, imat ćemo takav uspon u društvu i društvenim vrijednostima da, zahvaljujući tehnologiji koju smo
razvili posljednjih godina, nećemo imati nikakvih problema u zadovoljavanju osnovnih materijalnih potreba,
uključujući i pojedinačne luksuzne potrebe. Ali to bi tada bila sinergija i, zapravo, rajska situacija.
I ova slika me pokreće, i to mi daje snagu da sve to prebrodim, čak i ako se susretnete s malo
neprijateljstva kada imate drugačije ideje ili kada zahtijevate određeni stepen transparentnosti.
Pa, moram govoriti o medicini, mom području stručnosti.
Želio bih revolucionirati ovu bezduhovnu medicinu.
Ne možeš to reformisati, to zaista mora doći odozdo, moraš to poboljšati.
U prošlosti, kad bih slušao SZO, unutrašnjim bih se stavom pripremio za pažnju.
Mislio sam da oni najbolje znaju, i trebalo mi je dugo da shvatim da je ovo zaista posljednja stvar koja nam treba.
Imam vic koji smo uvijek pričali jedni drugima kad sam bio na fakultetu: dajte studentu fizike zbirku
formula iz fizike i recite mu da ih nauči napamet.
Onda on pita zašto? Ako mi treba, znam gdje se nalazi.
Dajte medicinskom studentu telefonski imenik njegovog rodnog grada i recite mu da ga nauči napamet. On će pitati: "Do kada?"
Tokom pandemije su govorili: "Molimo vas, vakcinišite se." Nisu pitali zašto, već koliko često. Tako
poslušni, tako direktni i nikada ništa ne dovode u pitanje.
I jasno razlikujem medicinske stručnjake od liječnika.
Ljekara ima napretek. Univerzitetske bolnice vrve od ljekara.
Oni čitaju svaku studiju i u toku su s najnovijim zabludama.
Kad si u ovom poslu onoliko dugo koliko sam ja, sigurno znaš da postoje paradigmičke
promjene za koje se vjeruje da su uklesane u kamenu.
A onda se pojavi neko i kaže da to nije istina.
Kad ovo vidiš nekoliko puta, shvatiš da ništa nije ureženo u kamenu.
Svi znamo da su ljudska bića pojedinci – što se prevodi kao nedjeljiva dualnost.
I proširio bih to; rekao bih da ljudi kažu indivitrium – nedjeljivu trojku između tijela, uma i duše.
I često mogu postojati psihološki problemi koji se fizički manifestuju.
Ako liječe tijelo, potpuno su na krivom tragu.
Ljekar mora posmatrati osobu kao cjelinu, ne kao zbir njenih organa, nego kao zbir tijela, uma i duše.
Vjerujem da je pusto stanje obrazovanja u Njemačkoj potpuno namjerno.
Inflatorno dodjeljivanje pseudoakademskih titula za rodno mainstreaming bilo čega. Na kraju
toga možete dodati bilo koji broj buzzwordova.
Vjerujem da nam nedostaje hrabrosti da to priznamo.
I ja ovo vidim kao krajnji rezultat dekadencije, zanemarivanja blagostanja koje imamo u našem društvu, što dovodi do panike i
želje da se zadrži malo luksuza koji još uvijek postoji, taj lažni osjećaj sigurnosti, pri kojem se
čovjek podvrgava svemu što se iznosi kao sablasan prizor.
Ne, već lična odgovornost u kojoj kažemo da odbijamo da poslušamo naredbu Nancy Faeser ili
direktivu Karla Lauterbacha kada je u pitanju vakcinacija.
Odbijamo da postupimo po nalogu policajca da stavimo maske.
Ne, moramo naučiti reći, kao odrasli, ne, neću to učiniti i snosit ću posljedice.
Po mom mišljenju, ovo je također najmirniji način da se to uradi.
Jer je to pasivan način da kažem: odbacujem nešto, odbacujem ovo potčinjavanje, i ne podižem pesnicu
niti išta drugo da te odmah izbacim iz kancelarije.
Decenijama su se političari i tvorci javnog mnijenja fokusirali isključivo na uništavanje svega, uklanjanje svih
granica i oslobađanje ljudi od svih kolektiva i ograničenja.
Više niko nikome nije odgovoran. Više nema fiksnih, stabilnih stubova, čak ni našeg spola.
Dakle, ništa više nije fiksno, nigdje se ne možeš držati. Možeš biti bilo šta ili ništa.
Mnogi se osjećaju kao da ne vrijede ništa i potom traže zamjenske identitete u konzumerizmu, u brendovima, modnim
markama. "Ja sam korisnik Applea" ili čak na društvenim mrežama, gdje možete pronaći zamjenske grupe.
Sve je to zamjena, ali nije stvarno. To su lažni identiteti.
Takvi ljudi su također vrlo lako manipulirani. Vrlo su podložni utjecaju propagande i manipulacije.
Nimaju korijene. Njih nedostaje stabilnost, temelj vrijednosti, tradicija i stabilnih zajednica.
Mala i srednja preduzeća finansiraju otprilike 80% prihoda.
Ovaj srednji sloj je toliko ugrožen, a mislim da toga niko u ovoj grupi nije ni svjestan.
Imamo situaciju u kojoj smo bili previše uspješni u Evropi, što je dovelo do toga da nam
se naši konkurenti širom svijeta sada svete.
Bilo da Amerikance sada nazivamo odraslima ili možda adolescentima, a mi smo još uvijek u vrtiću, to bi moglo
biti istina. Možemo raspravljati o tome gdje se nalazimo.
Situacija je takva da je Evropa stekla nezavisnost kroz finansijski uspjeh, kroz ekonomski uspjeh.
Bilo je pokreta za slobodu, tj. prilika s kojima nisu svi zadovoljni.
Situacija u Srednjoj Evropi je takva da polovina od 3.500 skrivenih prvaka posluje u zemljama njemačkog govornog područja.
Dakle, skriveni prvak, jedna od onih kompanija u svojoj industriji koju jednostavno ne možete ignorisati.
Ispred je po pitanju tehnologije i prodaje – skriveni prvak.
Jasno je da naši globalni konkurenti nisu zadovoljni ovim, jer ih ima osam milijardi, a nas možda sto dvadeset miliona.
To je pomalo nesrazmjer u pogledu performansi. Kako mogu staviti ovog konkurenta pod kontrolu?
Mogu generirati inflaciju, koja je prirodno 0,1/0,2 plus-minus, ali ne 10, 20 ili 30.
Dakle, moram u Narodnoj banci odštampati prilično mnogo novca i moram ga dati prilično jeftino.
Tada mogu 100% garantovati da ću se pobrinuti za konkurentnost, jer plate rastu, materijali
rastu i više nismo konkurentni na svjetskom nivou.
Mi smo svjetski prvaci u izvozu, to jest u njemačkom govornom području.
Ali to nije dovoljno, moram također uništiti osnovu, a osnova je energija.
Onda ću samo brzo dignuti u zrak Nord Stream gasovod. Da bih nadoknadio taj energetski učinak, morao bih
instalirati 120 nuklearnih elektrana da bih shvatio vezu.
Odmah ću ugasiti nuklearne elektrane, prebacit ću se na alternativnu energiju.
Mračne stagnacije, ili kako god ih već zovete.
A ako to i dalje nije dovoljno, onda ću uvesti besmisleni porez na CO2.
A ako to i dalje nije dovoljno, uništiću moral.
Ali s ovih pet mjera mogu čak i najjaču ekonomiju dovesti na koljena.
A šta dolazi 2025. godine, neki će ljudi gledati.
Međunarodna konkurentnost je potpuno uništena u posljednje tri godine.
Imam klijente koji su planirali ulagati u Evropu sve do posljednjeg trenutka, samo da bi rekli: "Stani, idemo u Dubai."
Kako je moguće da zemlja iznova i iznova bira svoje ubice sa širom otvorenim očima?
Kako je moguće da nacija iznova bira ljude koji, kao kancelar, ministar ekonomskih poslova iz redova
Zelenih i ministar zdravlja, ne uhapse odmah na ulici, a da pri tome ne osjećaju samomržnju?
Moraš se mrziti ako radiš na vlastitoj ukidnji, a zatim to plješćeš, ideš na televiziju i tvrdiš da
smo na konferenciji Zelene stranke konačno potvrdili da Njemačka mora služiti svijetu.
Ne, za ime Boga, nisam.
Mora ostati tiha i ponašati se kao dobra zemlja među svojim susjedima.
Ali ne mora nikome služiti niti otplaćivati bilo kakve dugove. Isto važi i za druge.
Samoprezir je ključ, a odgovor na to, baš kao što si rekao, je naučiti voljeti sebe. Uvijek sam pomalo oprezan po tom pitanju,
jer zvuči tako narcisoidno voljeti sebe, osjećati suosjećanje prema sebi, otpustiti patološku
sumnju u sebe. To je veliki izazov, potpuno se slažem.
Možda bismo također trebali razmotriti kulturu krivnje. To je nešto o čemu ljudi stalno izbjegavaju govoriti, ali sada
se radi i o zemlji te o toj krivnji i sramu što su Nijemci.
Jesam li bio previše neizravan?
Da, bili ste previše neizravni da biste zaista osvrnuli na činjenicu da bi se čovjek trebao stidjeti ili čak biti
desničarski ekstremist ako kaže: "Ponosan sam što sam Nijemac."
Ponosan sam na njemačko herojstvo i kreativnost.
O, Bože, upozoravajuća svjetla za desničarski ekstremizam trepću u našim umovima,
prijeteći našem kulturnom naslijeđu i našim precima.
Dakle, tako to jest, tu počinje ljubav prema sebi ili mržnja prema sebi, jer sam stalno u poricanju i sramim se.
Zato je izuzetno važno da se time pozabavimo, ali ako nastavimo da se vraćamo u to vrijeme, da se krivimo
i izvinjavamo zbog toga, nikada nećemo iz toga izaći.
Moramo učiti od djece. A također moramo učiti i od starijih, koji na samrti kažu sebi: "Pa,
zapravo, ono što nisam uspio postići bili su odnosi."
Sve ostalo sam uspio riješiti.
Kupio sam svoje Ferrarije i ne znam o čemu je tolika frka.
Ali ono od čega zaista patim i što bih ponovio je imati zdravu vezu.
I mislim da je, ako ovo primijenite na društvo, funkcija uzora vrlo, vrlo, vrlo važna stvar.
To još nije postignuto, ne kao trener, već svako za sebe, da doprinese boljem društvu, da
postane najbolja verzija sebe i da bude uzor.
Ako pogledate prosječne škole, posebno u Berlinu—ja sam iz Berlina—to je zaista sam dno, najdublja
rupa u Njemačkoj, avangardna država u svakom pogledu.
Jer nikome u Njemačkoj nije potrebno smijati se, jer ste svi na putu da postanete poput Berlina u ovoj zemlji.
A ako pogledate školu u Berlinu, vidjet ćete da krovovi imaju rupe, da u razredu ima toliko djece da čak ni najposvećeniji
učitelj koji stoji ispred nema šanse da ih dovede pod kontrolu, onda učenici čak ni ne razumiju službeni
jezik kojim nastavnik govori, a roditelji šalju svoju djecu tamo misleći da će se oni snaći.
Ne, upravo tako treba biti. Privlačimo ljude koji žele postati državni službenici u škole.
Ljudi tamo idu, gotovo bez prekida, nakon što i sami završe školovanje, zatim upisuju te škole i
sretni su što su konačno postali državni službenici.
To je nevjerovatno.
Dakle, školski sistem je kratak, brz pregled našeg cjelokupnog državnog sistema.
A ako ne počnemo rušiti ove škole i obnavljati školski sistem, onda je besmisleno da uopće pokušavamo ostalo.
Dakle, ono što me pokreće, i ovo može zvučati surovo, je smrt.
Je li smrt, kad o tome jednostavno razmislim, ono što želim moći reći sebi na samrtnoj
postelji ili ono zbog čega ne želim morati žaliti?
I to je nešto na šta se prilično često podsjećam.
Jednostavno želim svakog dana biti najbolja verzija sebe, jer nikada ne želim sebi prigovarati što
nisam živio ovaj život punim plućima i dao sve od sebe.
Nema razloga da ne dajete sve od sebe svaki dan.
Mnogi ljudi me stalno pitaju, kako uspijevaš sve to uraditi?
Ali to je zaista samo želja da živim život za koji sam toliko zahvalan – to je drugi savjet: zahvalnost – nevjerovatno
sam zahvalan na ovom životu i želim ga u potpunosti uživati.
I to mi daje toliko snage: ograničenost s jedne strane i zahvalnost što jednostavno
crpim toliko energije da postignem toliko toga.
Mogu to prenijeti dalje.
Sigurno ste primijetili jednu stvar, dragi gledaoci: čekanje Spasitelja je besmisleno, jer je Spasitelj već ovdje.
Ti si svoj spasitelj.
Tema je globalno rješavanje sukoba sutrašnjice, i mi se, naravno, bavimo globalnim izazovima.
Jedan od glavnih uzroka velikih kretanja izbjeglica je nesumnjivo rat, bez obzira da li
je riječ o ekonomskom ratu ili vojnom sukobu.
Jasno je da su korisnici ovih razvoja korporacije i lobiji, i ovaj lanac sukoba mora biti prekinut.
Pa, izgleda da je sve gore i gore.
Sada zaista stojimo na rubu litice Grand Hotela.
Činjenica je da bismo sada mogli biti izravno uključeni u vrlo žestok rat.
Civilne strukture se svugdje drobe. To prirodno izaziva ogroman val izbjeglica širom svijeta.
A vlade u bogatim zemljama ni na koji način nisu spremne niti voljne da odgovore na odgovarajući način.
Naprotiv, cijela izbjeglička kriza se komercijalizira.
Pa, na primjer, u Njemačkoj postoji kompanija pod nazivom Serco.
To je britanski konglomerat koji prodaje ili plasira 30% svojih proizvoda u sektoru odbrane i
upravlja više od 120 azilnih centara u Njemačkoj.
Vrlo profitabilan posao, a koji je također odgovoran iza kulisa za zatvaranje domova za
penzionere, posebno tokom pandemije koronavirusa.
Ovo je vrlo ozbiljna stvar. Domovi za penzionere su namjerno dovedeni do bankrota zbog koronavirusa.
I mi jednostavno vidimo da, sve dok se ne obuzda ovo cjelokupno neobuzdano profitiranje na tuđoj nevolji.
To znači da ono što se zapravo treba desiti jeste obuzdavanje finansijskih špekulacija.
Ono što svijet gura u bijedu je, na primjer, dominacija dolara.
Šta mnoge zemlje gura u bijedu? To su sankcije.
To je špekulacija na finansijskim tržištima o padu čitavih zemalja i ekonomija.
Oni se na to oslanjaju, a štampu koju su kupili koriste u skladu s tim da bi srušili ovu zemlju.
A ko je zapravo zadužen?
Ovdje u Njemačkoj su to stratezi investicijskih banaka koji su u suštini samo daju političarima materijale za govore.
Politika je sada samo PR i pitanje kako prodati određene strategije.
Vidimo da društvene tenzije također eksplodiraju u svim ovim zemljama.
I mogu samo apelirati na sve da ostanu smireni i zaista razmisle o konceptu.
Dakle, ljudi na dnu sada bi se morali razviti u think tankove, think tankove odozdo prema gore, da tako kažemo.
Ovo nam naravno daje novo oružje za migraciju. Jer je migracija oružje.
Također se namjerno koristi za destabilizaciju drugih zemalja, u ovom slučaju Njemačke ili Austrije.
Trenutno se nalazimo u situaciji sličnoj onoj prije Prvog svjetskog rata, gdje se lokalni sukobi koji se čine međusobno
nepovezani iznova i iznova izbijaju, a zapravo su povezani.
Tada su bili Balkanski ratovi.
Danas se ratovi u Ukrajini i na Bliskom istoku stapaju u jednu veliku bitku koju niko ne želi.
Mislim da, budući da se dijelom javlja zbog kontradikcija, interesa i ljudske prirode u svom najgorem obliku, neće biti
moguće spriječiti ga u smislu uspostavljanja ere potpune prijateljskosti i mira, nego ga je moguće
zaustaviti tako što će se stati na put ratnim huškačima.
To jest, stvaranjem političkih uvjeta u kojima oni koji tjeraju druge u rat jer im to koristi, služi
njihovim interesima i donosi im profit, to ne mogu činiti.
To je zadatak politike. Također je zadatak medija i novinara stvoriti takvu situaciju.
I da ljudima bude jasno da se ništa ne događa slučajno – ništa nije pripremljeno temeljitije od rata koji iznenada izbijе.
Ali u kontekstu u kojem izbije rat, nešto se gubi: zakon.
Upravo smo to svjedočili u Siriji. Čim je Sirija iznenada pala, napali su je izraelski avioni, izvršivši 250 zračnih udara.
To je ključna tačka.
Živimo u društvu u kojem psi jedu pse. Živimo u konkurentnom društvu.
I na kraju, rat je samo ono što radimo na poslu.
Također moraš pogledati i odozdo.
Kako se ljudi zapravo socijaliziraju, obrazuju i uvježbavaju da ovo prihvate kao nešto normalno?
Jedna osoba će jednostavno ostati po strani. Ne slažem se s tim.
Jednostavno vjerujem da ono što definira čovječanstvo jest to da su ljudska bića, kako smo mislili, društvena bića.
Ali nas doslovno drilaju i obučavaju da se takmičimo u malim jedinicama. Zatim gradiš karijeru tako što udaraš one ispod sebe.
I od ovih ljudi stvarate globaliste i ljude koji sve prihvataju.
Mislim da bismo, s obzirom na ono o čemu raspravljamo na panelu, razgovarali sa 90 posto
ljudi tamo vani koji nemaju pojma o čemu govorimo.
Oni vjeruju da je nalog poput onog koji imamo nešto što pronađete, nešto što vam se dostavi, nešto što samo trebate potpisati.
Ali demokracija uopće ne funkcioniše na taj način.
Demokracija ne znači samo imati pravo glasa, već i obavezu da se glasa.
I vjerujem da bismo se trebali svugdje uspraviti i reći da ovo ne želimo.
Jer kad je riječ o migraciji i remigraciji, jedna stvar mora biti rečena: naravno, svaki
narod ima pravo na identitet, to je sasvim jasno.
Ali i oni koji dolaze kod nas imaju pravo na dom.
Oni uopće ne žele otići odatle.
I njih također bombarduju i tjeraju. Nude im se ponude koje život u njihovoj kulturi
čine nemogućim. Moramo to također prepoznati.
A onda spojimo ove dvije grupe. One se zatim počnu boriti. A mi ne vidimo one koji povlače konce.
Remigracija je definitivno neophodna, jer vjerujem da samo narodi mogu spasiti svijet od
globalista, i samo remigracija može spasiti naš narod.
Jer moje pitanje, kojim bih želio završiti ovaj prvi govor, glasi: Zašto nitko ne pita hoće li sada biti
potaknuti novi valovi migracija u Saudijsku Arabiju?
Zašto niko ne pita hoće li sada biti valova migracije u Azerbejdžan?
Postoji 57 islamskih zemalja, Saudijska Arabija je nevjerovatno bogata. Grade novi grad pod nazivom Neom, imaju ogroman
šatorski kamp koji im treba samo jednom godišnje za hadž.
Mogli su primiti na tisuće i na tisuće.
Oni su također djelomično krivi za ono što se trenutno događa u Siriji jer su pomogli finansirati ove džihadističke milicije.
Zašto bi Evropa uvijek trebala patiti?
Dakle, razmjena stanovništva u Evropi, ovo oružje migracije, proizvoljno stvaranje multietničkih država u
kojima ćemo mi, lokalci, uskoro biti u manjini, mora se razmatrati odvojeno od ovih geopolitičkih pitanja.
I ovaj nevjerovatan trik koji je ljevica, ili bolje rečeno pseudo-ljevica, upravo uspjela izvesti, naime prikazujući
masovni pokret i masovnu migraciju kao nešto pozitivno i humano.
I nije. Ni za nas ni za migrante, uključujući ekonomske migrante koji dolaze.
Porodice se razdiru; prakticiramo demografski vampirizam. Kad čujem da trebamo regrutovati kvalifikovane radnike, pomislim:
Opljačkavamo zemlje u kojima su najpotrebnije.
U Mozambiku je 70 posto liječnika koji su se školovali u zemlji emigriralo.
Kuda će onda otići ljudi koji tamo žive? Pratit će ih u Evropu.
To je vrlo ključna tačka.
I milioni žena koje ovdje s nama čiste, brinu o drugima ili se prostituišu, također su razdirane porodice.
Ova masovna migracija je nehumana u svakom pogledu.
I potpuno se slažem s tobom, moramo opovrgnuti ovu moralnu licemjernost, ovaj pseudo-humanizam i pokazati da
samo jedna grupa ima koristi od masovnog pokreta i masovne mobilizacije čovječanstva, naime globalisti.
Narod od ovoga nema koristi.
Dakle, ako Koronu posmatrate na složen način, sve se razmatra samo pojedinačno.
Tek sada ljudi saznaju da postoje korisnici, da je to poslovni model i da je
farmaceutska industrija zaradila milijarde i milijarde.
Da su liječnici koji su se pojavili bili kupljeni od strane znanstvenika čije su studije dobile
milijune u financiranju, kao što smo već danas ovdje čuli.
Postoje političari i medijski kuće koje od toga profitiraju. Postoji razmjena osoblja.
I mi to zapravo vidimo u svakom kompleksu, bez obzira na to da li je riječ o migraciji; to je također postao
poslovni model u kojem velike korporacije profitiraju, a profitira i međunarodna finansijska industrija.
Isto važi i za transferove, na primjer, nazad u zemlje porijekla, koji su ponekad
podložni visokim naknadama i nepovoljnim tečajevima.
I, naravno, rat je krajnji poslovni model.
Ako pogledate proširenje NATO-a prema istoku, svaka zemlja koja mora ili želi biti prihvaćena mora
preurediti cijelu svoju vojsku po NATO standardima.
To znači, naravno, da se moraju usredotočiti upravo na američku naoružavajuću industriju. To smo već danas imali.
To mora dovesti streljivo, opremu, softver i oblak do NATO standarda.
Dakle, velike tehnološke kompanije, Microsoft i Amazon, zaradile su stotine milijardi
dolara od usluga u oblaku za Pentagon, CIA i NSA.
Pojavili su se ogromni giganti podataka. Stvoren je veliki poslovni model.
A ono što je posebno drsko je da je jedan od glavnih korisnika, BlackRock, koji ima značajne interese u mnogim, mnogim
proizvođačima oružja, prije samo nekoliko dana izašao u javnost i rekao da bi želio vidjeti fond za rekonstrukciju Ukrajine.
Ne želimo ništa novca za ovo, rekli su drsko, ali samo želimo njima upravljati kako bi i
njihove kompanije BlackRock mogle od toga profitirati.
Dakle, to je prilično ciničan poslovni model.
SAD ima ogroman teret duga koji se nikada ne može otplatiti.
I u tom trenutku prijetnja rata se povećava.
Učinite to jednom, kao što smo uvijek vidjeli u prethodnim ratovima: kada financijski svijet, kada neosigurani mjenice ili
fiat novac više nemaju nikakvu podršku, onda morate počistiti.
Zatim moraš počistiti sto, oprati sve i, nakon rata, iz temelja razviti novi svjetski poredak, poput Bretton Woodsa.
Ljudi vjeruju da će Trump sići s neba i da će sve biti u redu. To se neće dogoditi.
To je više u interesu onih koji nas žele paralizirati. Oni žele da vjerujemo da ćemo biti
otkupljeni, jer tada to nećemo učiniti sami.
Nakon atentata u SAD-u, Trump je gotovo stekao svetački status.
Takva je božanska providnost, koja je izazvala pomjeranje i lopta je prošla pored.
Ne to.
Možda je trebalo da bude upucan, možda je imao sreće, ne znam. Ali on nije božansko biće.
Trump je vodio kampanju pod sloganom "Učinimo Britaniju ponovo velikom".
I to se mora shvatiti ozbiljno. Ali također moramo biti jasni u tome šta to ne znači.
Učinimo Ameriku ponovo velikom ne znači učiniti Njemačku suverenom. Ili učiniti Evropu velikom.
Ili učiniti svijet boljim mjestom, ali istovremeno zagovarati američke interese.
To je njegova dužnost kao američkog predsjednika. Za to je izabran.
Međutim, u slučaju sumnje, to će učiniti na štetu drugih država, drugih interesa i drugih suvereniteta.
Nikada ne treba nasjesti na ideju da zemlju upravljaju isključivo moćna baza ili porodica; naprotiv,
svaka zemlja ima razne vladare ili bogate porodice.
Arend Oetker, tadašnji šef Atlantikbrück-a 2005. godine, rekao je da Amerikom vlada 200 bogatih
porodica i da bismo željeli imati dobre kontakte s njima.
A oni koji sada podržavaju Donalda Trumpa osjećali su da ih drugi prije nisu zaista podržavali.
Dakle, sada glasaju, vole poslati konja u utrku, ali je to ista utrka.
Stoga se ništa neće promijeniti.
Ali činjenica da čekamo da neko dođe i uradi to bolje pokazuje kako smo bili obučeni.
Da u demokratiji, gdje građani odlučuju, čekamo spasitelja kojeg zatim možemo izabrati svakih četiri ili pet godina.
To je prva stvar koju moramo prihvatiti. To ne može biti istina.
To znači, vidjet ćemo jesmo li sretni. Ali ako pitaš ko trenutno gura promjenu režima u Siriji, koga bi rekao da je to?
Bili su ukrajinski vojnici, obučeni od Britanaca.
Zar im Ukrajina sada ne treba? Ne u ovom trenutku. Tamo više ne mogu ništa učiniti.
Ali u Siriji oni još uvijek mogu napraviti razliku. Tamo su na najvećoj benzinskoj pumpi na svijetu.
I onda imate malo pregovaračke moći nad tim šta bi trebalo da se desi u Ukrajini nakon Trumpa.
Usput, Britanci su u ovom pogledu daleko ispred, što se također može vidjeti iz činjenice da ih nigdje nema.
Britanci su zaista prilično dobri u tome.
Pa, moram reći, to je zaista džentlmenski. To je u After Eight stilu.
Oni se ne pojavljuju. Tako su relevantni.
I tako je to, sa Sirijom odjednom uklanjamo dva igrača sa table.
Oni razbijaju šiitski polumjesec, Jemen, Liban i Siriju.
Bombe padaju u svim smjerovima. Nitko o tome ne govori.
I u isto vrijeme, ako istisnu Ruse iz Sirije, a o tome se sve ovo radi, izbacuju Tartus iz igre.
Najvažnije i jedino mediteransko pristanište za Ruse tamo.
Dakle, trebali bismo sebe vidjeti kao jednu ljudsku porodicu i zapitati se, kako želimo postupati u budućnosti?
Jer svi imamo pravo na dom.
A apsurdno je što nije da nema dovoljno svega. Ima dovoljno za svakoga.
Ako bismo to pravedno raspodijelili, ne bi bilo masovne migracije.
Ali to je politička intriga koja se ovdje odvija. To je Machiavelli u svim područjima.
Trebali bismo razviti nacionalni osjećaj za njemački govoreći svijet. To ne znači da su ostali glupi.
Ali mi imamo pravo na njemačkogovoreći svijet, jezičku i kulturnu oblast, i ponosni smo na to.
Možemo jednostavno reći to.
I to je prva stvar koju možemo programirati, jer tada vodimo ljude sa sobom, jer im je to opipljivo.
Da možemo ponovo pokrenuti nacionalni ponos za ono za što se zalažemo i iznijeti ga na pozornicu.
Zastupamo njemačko razmišljanje, njemačku kulturu, njemačko inženjerstvo.
I mi također podržavamo njemačku trgovinu.
Jer ako su Nijemci išta naučili iz historije, to je da rat nije dobra ideja i da mi ne pobjeđujemo.
Ne znam ko bi mislio da bismo mogli pobijediti u kampanji protiv Rusije.
Dakle, priča kako sam je naučio prošli put nije ispala baš dobro.
Ne bih to uradio.
I mislim da bi ljudi bili užasnuti kad bi saznali koliko su duboko Ured za zaštitu Ustava, tajne službe i Savezni kriminalistički
policijski ured iskorišteni od strane saveznih država.
I više ne štite sigurnost, već samo se bore protiv kriminala, protiv organiziranog kriminala, koji zaista
postoji i već je dovoljno loš, ali sada se bore protiv vlastitih građana, protiv medija.
To je sljedeći trik: spasiti demokraciju sada kako bi se kasnije ukinula.
Ovo se može vidjeti u izbornim rezultatima u istočnim državama.
U Turingiji, gdje je AfD na izborima bila najveći pobjednik s 32 posto, sada postoji koalicija
četiri stranke, koja se naziva savezem tri stranke.
I formirate još jedan savez s ljevicom, to jest sa SED-om.
CDU sve ovo podržava samo da bi zadržao vlast zbog nekoliko ministarskih mjesta.
Sve institucije propadaju, uključujući politiku, medije i sudove, kao što smo vidjeli s koronavirusom.
I to je zasigurno duboka država u svom najčišćem obliku.
Prikaz da ljudi još uvijek nekako mogu izabrati legitimnu vladu, koja je u većini slučajeva tek
izbor između sličnih kandidata, sada se bliži kraju.
Ali ono što također možemo prepoznati jest da smo toliko prožeti propagandom i obrazovanjem da mislimo kako bismo, kad
bi se sada pojavila prava osoba, stavili svoj novac na nju.
I to se neće dogoditi. To bi opet bilo centralizirano.
A ključna stvar je ustati i reći: Neću čekati, nego ću početi i jednostavno to sam uraditi.
A ono što je trn u boku uobičajenih osumnjičenih je to što smo toliko samouvjereni da se ovdje pojavimo i jednostavno kažemo: vi
ste tako smiješne ptice, više ne predstavljate nikakvu prijetnju.
Smiješno je šta radiš tamo.
Često analiziram koliko je carstvo stabilno i da li to može imati veze sa sredstvom koje se koristi za komunikaciju.
Zvuči komplikovano, ali je jednostavno.
Najstabilnije carstvo koje je svijet ikada vidio bilo je carstvo drevnih Egipćana.
Komunicirali su na kamenu, što možete i danas vidjeti.
Danas se suočavamo sa sredstvima komunikacije koja su mnogo brža, barem od Marconija. A danas
imamo globalno carstvo koje posluje digitalno.
Ako isključite struju ovom globalnom carstvu, gotovo je. Ono će prestati postojati.
To znači da kontrola nad nama također dolazi putem naših mobilnih uređaja.
Kad ih odložimo, kad isključimo naše digitalne uređaje, mi smo nevidljivi. To je naša moć.
Moć je u činjenici da je jednostavno više ne uključujemo, i tada više nismo dostupni.
Rečeno nam je da budemo dostupni kako ne bismo ništa propustili.
Drže nas u toku, zapravo nas drže zauzetima.
Ravnoteža moći će se promijeniti tek kada odlučim koje medije dopuštam u svoju glavu.
To je prva stvar. Više to ne gledam.
Kad smo srušeni, moramo razmotriti kako je druga strana to uspjela učiniti.
Kao što je Ken već spomenuo, oni su to postigli putem ovih think tankova, ovih diskretnih transatlantskih mreža.
Nešto nam je uvijek, da tako kažem, predstavljano na šokantan način.
Moramo sada početi umrežavati se.
Moramo osnovati vlastite think tankove.
Imamo toliko izvrsnih inicijativa u Njemačkoj, ali nijedna nije svjesna postojanja drugih.
Nema potrebe izmišljati toplu vodu kada je u Jühndeu uspostavljeno energetski samodostatno selo.
I negdje drugdje netko drugi to također želi učiniti. Tada možete okupiti stručnjake, profesionalne novinare koji to
mogu prenijeti ljudima na zaista dobar i razumljiv način.
Za to su nam potrebni stručnjaci.
Siguran sam da na univerzitetima ima mnogo ljudi, profesora sa šakama stisnutim u džepovima jakni, koji su izolovani
i željeli bi učiniti svoju stručnost dostupnom javnosti.
I moramo nešto poduzeti po tom pitanju. I mislim da, da, moramo smanjiti sebičnost; davanje je blaženije od primanja.
To je veoma ohrabrujuće. Vidjeli smo to i tokom pandemije koronavirusa – kakvu smo unutrašnju snagu
razvili, kakvu smo radost osjetili pomažući jedni drugima.
I mislim da je to zaista moć. S njom čak možemo, da, učiniti Duboku državu zastarjelom.
Većina ljudi koji su se probudili i koji su prepoznali i razumjeli problem ne vraćaju se.
To je kao voće koje pada s jabuke. Neka padaju ranije, neka kasnije.
To znači da je svaka osoba koju probudimo neko koga su elite gotovo zauvijek izgubile.
Natjerali ste nas da ustanemo.
Primijetili smo to tokom pandemije koronavirusa, a ovaj panel AUF1 je također znak da i sami prepoznajemo koliko smo
jaki, koliko smo povezani, koliko smo postali samouvjereni.
Također se nadam da će gledaoci steći nadu videvši da ovdje postoje ljudi koji rade puno radno vrijeme, kao svoj glavni
posao, kako bi pronašli načine da nas izvuku iz ove nevolje.
I vjerujem da je Corona pokrenula neku vrstu političke pubertete kod većine ljudi.
I sada smo prisiljeni da se odselimo i trebali bismo se odseliti.
Kad jednom odseliš i neko vrijeme budeš odsutan, ništa što bi mi otac ili majka mogli ponuditi ne bi me natjeralo da se vratim
u svoju dragu staru dječju sobu, iako bi mi upravo to ponudili.
Prvo, moj otac je mrtav, a moja majka je pomalo senilna.
Ovo se također može primijeniti na zemlje: Hvala vam puno na ponudi. Ali ja sam odrastao i sam ću se snaći u svom životu.
A svako ko to odbacuje ne zaslužuje slobodu.
Danas smo uspjeli zaviriti u budućnost kroz ove različite teme i vidjeti kako bi mogla
izgledati ako uspijemo razviti potrebnu snagu.
Što želimo vratiti narodu, što nam je oduzeto.
I to je pokretačka snaga. I pokazali smo jednu stvar iznad svega ostalog. Možemo postići nešto.
Potrebni su nam jasni ciljevi i jasna vizija. I moramo raditi na njima s nepokolebljivom odlučnošću.
Pokazali smo da to možemo, radimo to i nastavit ćemo to raditi. Hvala vam.
Šta svaki pojedinac može učiniti sada?
Širite vijest, širite vijest, širite vijest, i ne samo putem online medija, nego i namjerno offline.
Baš kao što moj otac, Ivo Sasek, već 15 godina to radi primjerom S&G mreže.
Možete inspirisati ljude i reći: Samo proslijedite ovo dvjema osobama, i kad to proslijedite dvjema osobama, pa
opet i opet. Zatim ćete za 20 koraka biti na kraju svijeta.
To je ekstremna fascinacija time čime možete pridobiti ljude kada se digitalna vrata zatvore.
Ovo zahtijeva strateške mreže, lokalno organizirane mreže.
Širite vijest, širite je koliko god možete – digitalno, a ako to bude i dalje ograničeno, offline, koliko god možete.
Svako to može uraditi.
Pošalji ovaj video dvjema osobama.