Alternativni WEF – suština devet sati formativne suvremene povijesti.
Brojne ugledne ličnosti iz obrazovne scene okupile su se na alternativnom WEF-u u Pragu.
Alternativni WEF je protu-ideja Velikom resetiranju, alternativni think tank za slobodan svijet sutrašnjice.
Kla.TV predstavlja suštinu povijesnih govora, uzbudljivih rasprava i ekskluzivnih intervjua.
Sav sadržaj alternativnog WEF-a možete pronaći na AUF1: www.auf1.tv/alternativ-wef
Krema prosvijećenih mislilaca i boraca za slobodu okuplja se ovih dana ovdje kako bi pokrenuli nešto vrlo posebno.
Želimo se suprotstaviti globalizmu i ugnjetavanju te se zalagati za mir i slobodu.
Živimo u izazovnim vremenima, zbog čega je važno povezati se, sklopiti saveze i stvoriti mreže.
A sada bismo željeli pozvati dvoje ljudi koji stoje iza ideje da nam se pridruže na
pozornici: Elsa Mittmannsgruber i Stefan Magnet.
Da, dobila sam ideju jer sam pročitala članak o početcima WEF-a koji je napisao Klaus Schwab.
I ondje sam vidio i pročitao kako je sve počelo tako malo.
I to me nekako impresioniralo. To je ono što je važno.
I nije uklesano u kamen da globalistički WEF mora držati uzde vlasti.
Sada se može suočiti s konkurencijom; sada se mora suočiti s konkurencijom Alternativnog WEF-a.
A tko bi to mogao bolje učiniti od onih koji su već pokazali hrabrost i suprotstavili se sustavu?
Ovi temeljno različiti ljudi, mora se reći, sada ulaze u dijalog.
Osvrćući se unatrag, bit će to povijesni trenutak kada smo uspjeli okupiti toliko velikih ličnosti koje se možda ne
slažu oko svih pitanja, ali su ujedinjene zajedničkim ciljem, naime željom za samoopredjeljenjem, suverenitetom i slobodom.
Svi uključeni ovdje odlučni su dati sve od sebe kako bi to postigli, jer bez ovih vrijednosti budućnost ne postoji.
Hvala vam na vašem vremenu i još jednom velika pohvala za inicijatore.
Nalazimo se u češkoj prijestolnici Pragu, prekrasnom gradu, u prekrasnom konferencijskom centru.
Stoga je razumno da uvodni govor održi netko tko je oduvijek igrao istaknutu ulogu u ovoj zemlji.
Nekada je bio redoviti gost na Svjetskom gospodarskom forumu u Davosu.
Sada je promijenio stranu i pridružio se alternativnom WEF-u.
Oduševljeni smo što je ovdje, što nas počašćuje svojom prisutnošću i, iznad svega, što će održati službeni govor dobrodošlice.
Bivši predsjednik, dr. Vaclav Klaus. Dobrodošli.
Za mene je jedan od tih simbola ovaj hotel i ova dvorana.
Posljednji put kad sam bio ovdje bilo je 2008. godine na mom posljednjem ODS kongresu.
Neki od vas možda znaju da je ODS građanska demokratska stranka koju ja . . .
Razvoj ove stranke, slično političkom i ideološkom razvoju diljem Češke Republike i Europe, postupno se kretao
prema današnjem postpolitičkom, postdemokratskom svijetu.
Iz tog razloga sam se odrekao svoje počasne predsjedničke funkcije ovdje u ovoj dvorani. Nisam želio biti dio toga.
Čak i tada sam jasno vidio i, nadam se, razumio snažne trendove u zapadnom svijetu.
Prijetili su da nas uvedu u današnji tragični svijet.
Po mom mišljenju, najvažniju ulogu danas igra ideologija multikulturalizma, koja
proizvodi, hvali i brani masovne migracije.
Ova ideologija čak ni ne priznaje riječ sloboda.
U načelu se agresivno protivi glavnoj instituciji demokracije, nacionalnoj državi.
Međutim, nacija je nesumnjivo temeljni i nezamjenjivi element ljudskog društva.
Današnji moćni genderizam ili radikalni feminizam napada biološku supstancu ljudskih bića i
time temelj ljudskog društva, a to je obitelj.
Kao premijer i predsjednik Češke Republike, moram priznati da sam doveo Češku Republiku u EU.
Moj dobro poznati pokušaj da u posljednjem trenutku povučem ručnu kočnicu i ne potpišem Ugovor iz
Lisabona kao predsjednik Savezne Republike bio je uzaludan.
Kao posljedica, europska integracija se u posljednjim godinama i desetljećima definitivno pretvorila u političko ujedinjenje.
Ideja prijateljske i obostrano korisne suradnje među suverenim europskim državama sada je stvar prošlosti.
Sigurno nisam jedini koji kaže da je cijeli Zapad, osobito Europa, u opadanju.
Izazov našeg vremena je spriječiti da se današnji pad nastavi sutra.
Konferencije poput današnje mogu, nadamo se, pomoći u tom pogledu.
Želim vam produktivan sastanak. Hvala vam puno.
Damo i gospodo, dragi gledatelji kod kuće, cijenjeni suradnici, potpuno se slažem s prof. dr. Vaclavom
Klausom kada kaže da se sada moramo angažirati u svijetu.
Zahvaljujem mu na ovim jasnim, osvježavajućim riječima iz usta istinskog državnika koji još uvijek razumije
odgovornost, za razliku od onih koji su sada došli na vlast i zapravo vode naš svijet u provaliju.
I znaš me. Ja sam prijatelj jasnih riječi i također opisujem trenutnu situaciju potpuno jasno.
Ono što se ovdje radi, pred našim očima, izravan je put u propast.
I to je sasvim namjerno, jer su se određeni krugovi odlučili provesti ono što nazivaju Velikim resetiranjem,
potpunom preobrazbom, transformacijom i, s time, uništenjem srednje klase i uništenjem europskog imućnog društva.
I ne radi se samo o gospodarskim interesima, ne samo o odsisavanju kapitala i najvećem prisvajanju u povijesti čovječanstva.
Poanta je da ovi krugovi žele osigurati vlast za sebe zauvijek, uz pomoć moderne tehnologije i digitalizacije.
To im omogućuje da čine stvari o kojima su faraoni i carevi mogli samo sanjati.
Sada žele zatvoriti vreću tako da za nas, za rulju, za 99 posto, nikada više ne bude slobode, kako bi 0,001 posto
superbogatih, globalista, milijardera, moglo vladati zauvijek.
Protivimo se ovome, i danas bih želio, a ti želiš, da ne usmjeravamo našu energiju na sve što je danas
pogrešno, kako danas tako i u nadolazećim događajima.
Da, trebamo ga kao fiksnu točku kako bismo prepoznali kako želimo napredovati.
Ali na ovom alternativnom WEF-u želimo svjesno usmjeriti pažnju na to kako bi bolja budućnost mogla
izgledati, raspravljati o rješenjima i, prije svega, okupiti se.
Kad se okupimo i razgovaramo, budućnost već počinje.
Budući da moćne elite čine sve što mogu da svoj Veliki reset i globalistički novi svjetski poredak učine stvarnošću, a svatko
tko im se protivi je legitimna meta, proglašen pripadnikom niže kaste, parijom (=
izopćenikom), te se s njim potom postupa u skladu s tim.
I unatoč svemu, unatoč čitavoj klimi teroriziranja tuđih mišljenja i uvjerenja, još uvijek postoje ljudi s
hrabrošću, još uvijek postoje ljudi koji se suprotstavljaju struji i imaju hrabrosti govoriti istinu.
A tko bi bio prikladniji od onih hrabrih pojedinaca koji su se istaknuli tijekom posljednje četiri godine izvanrednih
okolnosti, koji su izašli iz sjene, zauzeli stav i ostali čvrsti?
Tko bi bio bolje prikladan da upravo sada razmišlja o svijetu sutrašnjice?
I zato su svi koji danas sudjeluju na ovom događaju pažljivo odabrani, jer je svatko od
njih već dao vrijedan doprinos u svom području.
I postavio sam si za cilj okupljati ljude, nastojati dalje razvijati stvari ili
podržavati ono što je već na dobrom putu razvoja.
Usput, s druge strane nema nikakvog idealizma.
Oduzmite im milijarde subvencija. Misliš li da bi ARD i dalje emitirao program sljedeći dan?
Ili misliš li da bi se neki od profesionalnih političara i dalje pojavio u Bundestagu?
Za ovaj režim nema idealizma.
Na našoj strani postoji idealizam, postoji sposobnost za patnju i postoji spremnost na žrtve.
A onda moraš spojiti dva i dva da shvatiš tko će na kraju pobijediti.
Organizirali smo ovaj događaj s povjerenjem u ljude, povjerenjem u sudionike, ali prije svega s povjerenjem da postoji potreba
za njim, da će ga mnogi gledati, da će biti nadahnuti, da će iz njega razviti vlastite projekte i da će ga, naravno, podržati.
Uvjeren sam da ovo povjerenje neće biti iznevjereno. I upravo to povjerenje nas sve razlikuje.
A moto ove godine, moto prvog Alternativnog WEF-a, glasi: Slike slobodnog svijeta sutrašnjice.
Želimo iznijeti kako zamišljamo svijet sutrašnjice, bez obzira na političku stvarnost. Što želimo?
Ponekad moramo promijeniti smjer. Ali ostajemo vjerni našem cilju, ciljnoj crti.
Prag dolazi iz pragmatičnog, samo sam to htio spomenuti. Počet ću s Carlom Schmittom.
Jednom je rekao: Suverenitet pripada onima koji odlučuju o vanrednom stanju.
A kad to primijenimo na godine koronavirusa u Europi, jedno se ne može poreći: Europa je bila i jest jasno sve samo ne suverena.
Tijekom pandemije koronavirusa, Europa je prihvatila narativ koji nije potekao iz Europe, već je
namjerno stvoren u američkim think tankovima i zakladama.
Europsko vanredno stanje nametnula je WHO, a nije ga odlučila populacija.
U stvarnosti pojedine države nemaju nikakav utjecaj u WHO-u.
Oblikujuće odluke donosi veliki novac, a taj veliki novac dolazi prvenstveno od Zaklade Billa i Melinde Gates.
Ovo nije europska zaklada, već američka zaklada koja se koristi kao alat američke vanjske politike.
Ova uloga vanjskopolitičkih nevladinih organizacija SAD-a u upravljanju umjetno stvorenim krizama zamišljena je
još 2010. godine, kada je Zaklada Rockefeller iznijela svoju simulacijsku vježbu "Lockstep" o koronavirusu.
Nakon toga su tijekom godina uspostavljene odgovarajuće strukture.
U listopadu 2019. uslijedila je simulacijska igra Event 201, koja je, u neku ruku, bila proba u živo, završni test, nakon kojeg je
biološko oružje nazvano Covid-19, stvoreno uz američka sredstva, pušteno u Wuhanu kako bi se svijet potpuno reorganizirao.
U ovom Velikom resetiranju suverene pojedinačne države ili konfederacija država izvan
Sjedinjenih Država više ne igraju nikakvu ulogu.
Vlada se zamjenjuje upravljanjem. Moć se time potpuno centralizira i digitalizira u svim sektorima.
Iza ID2020, na primjer, krije se podmukli plan da se može uznemiravati svaku osobu u svim njezinim potrebama.
Svatko tko nema važeći status cijepljenja, tko prekorači proizvoljno definirani ugljični otisak ili tko se ne pridržava
odgovarajuće naracije u javnim prostorima, bit će kažnjen oduzimanjem i potom jedine važeće digitalne
valute ili će biti proizvoljno lišen svih građanskih prava.
Svatko tko želi živjeti neometano kao suvereni građanin budućnosti mora otkriti svoj cijeli
privatni život malobrojnom broju američkih IT tvrtki.
Živimo u iluzornom svijetu kojim dominira dolar.
Europa je u potpunosti prepisala taktike američkih nasilnika na školskom dvorištu.
Spuštate se da biste izbjegli daljnje udarce ispod pojasa ili udarce na liniju plovnosti.
Svi znamo da je takozvana sloboda, osobito sloboda izražavanja, sada vrlo, vrlo ograničena u Europi.
A internet je sada postao mjesto gdje se prakticira proizvoljna cenzura.
Europa se ne usredotočuje na dijalog, već se ponovno sve više oslanja na oružje.
Pustimo oružje da govori kad su u pitanju sukobi unutar Europe.
A pitanje je: tko je to započeo? Rusi u Ukrajini? Ne. NATO u Jugoslaviji 1999. godine.
Rat koji su SAD odlučile kako bi podijelile Europu.
Podijeli i vladaj – uvijek isti princip.
Trenutno se Europa priprema za veliki rat protiv Rusije, prvenstveno kako bi se nametnuli američki interesi.
Oduvijek sam mislio da su svi protiv rata, sve dok nisam otkrio da postoje neki koji su za njega, osobito oni koji ne moraju ići.
Ovaj izljev dolazi od Remarquea i istinit je.
Europa mora biti definirana kao Europa očevina.
Europa koja nema interesa za podanike, već se usredotočuje na odgovorne građane.
Europa koja prepoznaje tko upravlja vojnim bazama i stacionira vojnike na europskom tlu
kako bi vodila ratove unutar i izvan Europe.
Takva Europa ne pita uljudno te neprijatelje kohezije žele li prestati sa svojim ratobornim
aktivnostima, nego ih prekida i potom inzistira na tom prekidu.
Drugi korak bio bi prestati neprestano brbljati o demokraciji i napokon je uvesti.
Jer nijedna europska država nije istinski demokratska.
Gdje god pogledamo, demokracija je tek simulirana.
Samo te trebam podsjetiti na Rumunjsku. Onima koji pogriješe u svom izboru dopušteno je početi ispočetka.
Svi živimo u državama koje je otela stranačka oligarhija.
Naši parlamenti imaju manje predstavnika naroda nego izdajnika naroda.
Jer oni zastupaju interese onih koji su ih podigli na tu poziciju, čime izdaju interese vlastitih građana.
Vladaju nas budale koje se ne smiju nazvati budalama, jer se to sada smatra klevetom vladara.
Kao suvereni građani, čuvajmo se da nam potpuno nadmoćna država privremeno ne oduzme slobodu zbog sigurnosnih razloga.
Da bismo spriječili da se ovo nastavi, moramo u naš svakodnevni jezik dodati ključnu riječ.
A ta riječ je NE! Ne paternalizmu! Ne cenzuri! Ne nadzornom društvu! I iznad svega, ne ratu!
Za one koji se ne mogu sami odlučiti hoće li umrijeti prirodnom smrću ili smrću smrtonosnom injekcijom, ili hoće li biti
poslani na neku prvu crtu bojišta da se bore i umru za interese trećih strana koje ne poznaju, ne mogu uopće biti suvereni.
Ponaša se kao ovca. A ovce cijeli život strahuju od vuka.
Ali ih ubija pastir.
Sloboda koju svi mi u Europi nedostajemo mora se prvo prizvati u svakome od nas, a zatim živjeti.
Upravo to nas čini ljudima.
Ali mi, građani, suvereni, odlučujemo gdje ćemo se sastati. Gdje moć zapravo leži. Na primjer, sada u Pragu.
Naša se moć najbolje ostvaruje na decentraliziran način, tj. bilo kada i bilo gdje, ali organizirano kolektivno.
Ništa ne osnažuje samoproglašene elite manje učinkovito nego kada suvereni građani diljem Europe nepozvani
okupljaju se za okruglim stolovima kako bi sastavili nove ustave i zakone za svoje nacije.
To je krajnji izraz demokratskog suvereniteta. Jednostavno odlučite o tome i živite prema tome.
Svako za sebe, a mi kao narodi Europe.
Zaključit ću riječima: Možemo to učiniti.
Želio bih srdačno pozdraviti svoje goste na našem panelu o zdravlju i medicini sutrašnjice.
Svi znamo da naš zdravstveni sustav boluje, što postaje sve očitije.
Postoji kroničan nedostatak osoblja, preglasne liječničke ordinacije, a liječnici
danas imaju vrlo malo vremena za pacijente.
Sve je veći nedostatak lijekova, i sasvim je jasno da današnja medicina prvenstveno služi profitnim interesima
farmaceutske industrije i velikih bolničkih grupacija.
A u ovom krugu želimo istražiti pitanje kako bi bolja medicina mogla izgledati u
budućnosti kako bismo ljude duže održali zdravima.
Dr. Hubmer-Mogg, kako zamišljate bolju medicinu u budućnosti?
Da, kad je riječ o boljoj medicini za sutra, mora se reći da mi kao studenti medicine zapravo ne učimo ništa osim onoga
što je u knjigama. Ono što nas naši profesori uče na MedUni.
U osnovi, i ovo mi je uvijek vrlo važno reći, činjenica je da se u medicinskim studijama, kako sada stoje, stvarima koje su bitne
u najistinskijem smislu riječi posvećuje daleko premalo pažnje.
Počinjemo s našim studijima i u prvom dijelu imamo mikrobiologiju, tj. higijenu i mikrobiologiju.
I tamo saznaš da postoje cjepiva i koje vrste postoje. I to je otprilike to.
Ne čujemo ništa o adjuvansima, aditivima u takvim proizvodima ili nuspojavama.
A kasnije u svojim studijima, kada budete polagali ispite iz relevantnih predmeta, bilo da je riječ o
pedijatriji ili dermatologiji, imat ćete pravi odgovor na dohvat ruke, da tako kažemo.
Da, što možete učiniti da se zaštitite? Da, ovo cijepljenje, ono cijepljenje i tako dalje.
Ali se studente ne uči da mogu postojati i nuspojave, bilo od konvencionalnih cjepiva
ili od novih modificiranih mRNA proizvoda.
To znači da bi medicina budućnosti zahtijevala početak s obukom, u kojoj bi se puno više primjenjivala ideja da je
osoba koja sjedi nasuprot vama, nasuprot liječniku, nasuprot liječniku u obuci, prekrasna pojedinac.
Uvijek kažem da imamo um, dušu i tijelo. I ovdje smo da bismo razmišljali, osjećali i djelovali.
Tek na fakultetu doista saznaš da postoji osoba koja je sada nekako poput stroja.
Profesor Christian Schubert to uvijek kaže.
Mašinska medicina: nešto je pokvareno i sada se mora popraviti. A mi se moramo udaljiti od toga.
Moramo prenijeti da postoje različiti čimbenici zbog kojih ova osoba više nije u dobrom zdravlju.
Zašto se nešto promijenilo u njegovom organizmu, zašto ima simptome, zašto se razbolio ili čak ozbiljno razbolio.
Profesore Bhakdi, želio bih vam izravno dodati loptu.
Vidite, sjedite ovdje kao jedan od mojih heroja, moram to zaista reći, i siguran sam da se mnogi drugi osjećaju isto.
Vaša upozorenja o cjepivima protiv koronavirusa od samog početka zasigurno su osigurala da su se mnogi ljudi
oduprli tim genetskim injekcijama, i vjerojatno ste kao rezultat toga spasili mnoge živote.
Želio bih se osvrnuti na ulogu cijepljenja.
Možete li ukratko opisati ulogu koju cijepljenja općenito mogu imati u unapređenju medicine u budućnosti?
Cijepljenja će igrati ključnu ulogu u medicini sutrašnjice jer će cijepljenja biti
spomenik utvrđen u kamenu protiv obmane i iluzije.
Ja sam konvencionalni liječnik.
Studirao sam medicinu, studirao mikrobiologiju, predavao 25 godina. I vjerovao sam u cijepljenja.
Podučio sam sve što je u udžbenicima.
Tek u posljednje tri godine, zbog pandemije, počeo sam čitati ono što sam propustio tijekom studija i
profesionalnog života. Postoje neke izvrsne knjige.
Jedna knjiga koju bih želio javno predstaviti je knjiga Suzanne Humphries. Njen naslov je The Vaccine Illusion.
Sadrži sve što liječnik danas treba znati. Sa izvorima, znanstveno.
To nije knjiga protiv cijepljenja. I iz nje sam imao ogromnu korist.
Mislim da sada shvaćam da je cijela ta priča o cijepljenju zapravo bio najveći posao u ljudskoj povijesti.
Toliko novca je potrošeno i još uvijek se troši.
I zato je cijepljenje odabrano kao glavni adut globalista.
Time vode rat protiv vlastitog naroda.
Kad ljudi vjeruju u sebe i prevladaju dogmu da su ljudi građeni poput strojeva, nedovoljni, manjkavi, i da je to
u osnovi samo sudbina – hoće li netko umrijeti od Alzheimerove bolesti, raka ili zarazne bolesti.
Činjenica da su ljudi potpuno nesposobni sami biti zdravi zahtijeva potpuno preispitivanje medicine i,
prije svega, načina na koji ljudi percipiraju sebe.
A samopouzdanje počinje time da ljudi ponovno imaju zdravije mozgove, jer tamo počinju razmišljanje, osjećanje i odgovornost.
A biti zdrav znači da razumijemo ono što nazivam mentalnim imunološkim sustavom, prepoznajući i reagirajući na
vanjske prijetnje, kako kao pojedinci, tako i kao društvo.
Jer mentalni imunološki sustav također stvara društveni imunološki sustav, kojim se branimo od drugih koji nam žele nauditi.
A kad su u pitanju ove temeljne stvari u krizi uzrokovanoj koronavirusom, na primjer,
znamo da je vitamin D bio apsolutno neophodan.
Stotine studija pokazuju da nedostatak vitamina D povećava vjerojatnost smrti od bilo koje zarazne bolesti – bez obzira na
to je li ona sada označena kao koronavirus jer je proveden PCR test – jer bi iza tog PCR
testa za koronavirus mogao stajati bilo koji virus.
Ili bilo koji uzrok koji potom dovodi do upale pluća.
Ali može biti kobno ako nedostaju određene temeljne stvari.
I posljednji temeljni gradivni blok, ili jedan od posljednjih u novom temelju ili u novoj građevini medicine – za mene je to
trenutno poput ključnog kamena, a uskoro će ih biti još nekoliko.
A ključni kamen, na grčkom lithos, naziva se litij.
Lithium je vjerojatno jedan od najvažnijih esencijalnih elemenata u tragovima.
I to mogu dokazati u svojoj sljedećoj knjizi pod nazivom Zavjera litija, koja će biti objavljena sljedećeg proljeća.
Ali u ovoj knjizi dokazujem da je litij neophodan, i prije svega, neophodan je svim temeljnim sustavima, odnosno
unutar svih temeljnih sustava, koji nas održavaju u ravnoteži.
Iznad svega, održavajmo naš mentalni imunološki sustav u ravnoteži.
Litij osigurava da stvaramo nove moždane stanice koje nas održavaju mladima i znatiželjnima.
Litij osigurava da naši kromosomi ostanu netaknuti tijekom cijelog života, da ne umremo od starosti,
da ne razvijemo Alzheimerovu bolest ili depresiju.
Litij igra temeljnu ulogu u svim bitnim, osnovnim biološkim procesima i on je protuotrov za, na
primjer, neuroupalu uzrokovanu mRNA injekcijom.
Prema Europskoj agenciji za sigurnost hrane, dopušteno nam je konzumirati do deset miligrama aluminija dnevno.
Iako znamo da je aluminij toksičan za mozak i odgovoran je, na primjer, za stope
autizma koje vidimo, jer je također dio cjepiva.
Dakle, 50 posto cjepiva sadrži aluminij, koji je zapravo toksičan za mozak.
Dr. Strasser, također bih vas želio pozvati da sudjelujete s pitanjem. Naime, kao zagovornik medicine utemeljene na dokazima.
Koliko su osnaženi pacijenti važni za bolju medicinu?
Osnaženi pacijenti su ključni. Trenutno svjedočimo razvoju koji je potpuno suprotan ovome.
Tisućama godina u našem je medicinskom sustavu bilo potpuno prirodno da medicinske podatke
znaju samo dvije osobe: pacijent i liječnik.
To je bilo strogo povjerljivo. Čak je regulirano zakonom.
Nisam ni dopušten razgovarati o pacijentu sa suprugom.
To je apsolutno kažnjivo po zakonu. Mogao bih čak i biti zatvoren zbog toga. Ali što se trenutno događa?
Svi medicinski podaci trenutno se bilježe digitalno.
Austrija je trenutno čak i pionir u ovom području.
Sada smo uveli digitalni certifikat o cijepljenju: elektronički zdravstveni karton.
I svi se ti podaci prikupljaju i istovremeno će biti dostupni širokom krugu institucija i pojedinaca.
Ovi se podaci prikupljaju i na kraju će biti dostupni saveznoj vladi, državnim vladama, agencijama socijalnog
osiguranja, hitnim liječnicima, bolnicama, registriranim liječnicima i raznim drugim osobama.
To znači povjerljivost između liječnika i pacijenta – što je ključno – da pacijent odlazi liječniku
kojem vjeruje i zna da će se on pobrinuti za njega.
I moji podaci nisu negdje u opticaju, ne analiziraju se i ne koriste se na neki način – oni su nestali. Potpuno su nestali.
A po mom mišljenju, to prvenstveno dovodi do nestanka odnosa liječnika i pacijenta.
Ako pročitate dokumente koje trenutno objavljuju Svjetski ekonomski forum, WHO ili zakone,
više nema nikakvog spomena liječnika i pacijenata.
Onda oni samo govore o pružateljima zdravstvenih usluga. To je nova moderna riječ.
Svi smo mi pružatelji zdravstvenih usluga.
Kao liječnik, više me ne spominju u mnogim od tih članaka.
A to dovodi do toga da sve postane nevjerojatno neosobno, dehumanizirano, po mom mišljenju, i do
gubitka onoga na čemu medicina napreduje: povjerenja.
Ako pročitate dokumente Svjetskog ekonomskog foruma, sada se to proteže i na umjetnu
inteligenciju, koja se planira i koja će doći.
U dokumentu doslovno stoji: Planirano je, doslovno, koristiti sustave trijaže generirane umjetnom inteligencijom.
To je ono što oni zapravo pišu, da je u budućnosti planirano da neka vrsta umjetne inteligencije, računalo,
odluči tko će dobiti koje liječenje, kada i gdje, a tko neće.
Dakle, ovo nije izum – ne tvrdim to – navodi se u radu Svjetskog ekonomskog foruma.
To je vizija tih ljudi. A to je razvoj koji je razoran i koji se potpuno kreće u krivom smjeru.
Po mom mišljenju, ovo je nešto što treba snažno odbaciti i hitno riješiti.
Ne trebamo nikakva računala ni telefonske brojeve da bismo liječili ljude.
Ono što trenutno potpuno nedostaje jest prevencija.
Kao liječnici, tijekom naše obuke u zdravstvu jedva išta učimo o tome kako nekoga održati zdravim.
I to je ključna točka. Jer ako ljude održavamo zdravima i u formi, trebamo manje lijekova za bolesti, manje bolnica itd.
I oba su ova neželjeni razvoji.
I kad uzmete u obzir da smo i mi ovdje imali tu tradiciju, u našem dijelu Europe.
Ali onda je došla Rockefellerova zaklada, a zatim su uslijedile velike kampanje koje su
bile orkestrirane 1960-ih, 1970-ih i 1980-ih.
Možete pročitati sve o tome kako su ljudi namjerno lišeni prava glasa, više im nije bilo dopušteno preuzimati odgovornost za
vlastito zdravlje, već su bili prisiljeni oslanjati se na vlasti.
I to je tada također integrirano u obuku medicinskih stručnjaka.
I to nema smisla. Ako želim da biljka u mom vrtu uspije, ne prilazim joj kad ima problem i ne sipam ništa po njoj.
Umjesto toga, gledam što ona jede, što pije i koliko sunca dobiva.
Dakle, zapravo, ako to malo izuzmemo iz sustava, znamo da je to zapravo jedan od osnovnih principa zdravstvenog sustava.
I nekada smo imali tu raznolikost mišljenja – uvijek uživam čitajući stare knjige o medicinskim pristupima – prije
Rockefellerove zaklade postojala je umjetnost liječenja.
Svatko je imao svoju individualnu medicinu. Ono što je netko učinio u jednom selu sa svojim ljudima ne znači
nužno da je isto učinio nekoliko ulica dalje u drugom selu.
Ali tako se sve razvilo.
Kako je došlo do toga da je Zaklada Rockefeller, kao što ste je već nekoliko puta spomenuli, stekla tako ogroman
utjecaj u posljednjim desetljećima, u posljednjih 100 godina.
Zašto se odmaknulo od ovih iscjeljujućih aspekata koje smo nekada imali prema ovoj isključivo tehničkoj i farmaceutskoj medicini?
Novac. Pa, bilo je prilično jednostavno: tada, na početku devetnaestog i dvadesetog stoljeća, homeopatija, osteopatija,
kiropraktička terapija i naturopatija bile su priznate medicinske discipline koje su postojale
paralelno jedna s drugom i uživale jednaka prava.
I onda su ljudi shvatili da, pa, može se zaraditi puno više novca s petrokemikalijama.
A onda se u medicini pojavila sljedeća situacija: imam samo jedan simptom i imam samo jedan lijek
– a sve ostalo što čini osobu ostaje zanemareno.
Da, kao što sam rekao, nema interesa za izlječenje ljudi; radi se o tome da ostanu na lijekovima do kraja života.
A kod kardiovaskularnih bolesti, najuočljivija stvar je vjerojatno to da znamo uzrok.
Znamo učinkovite tretmane, ali u sustavu koji trenutno imamo ne bi bilo povrata troškova i
nijedan liječnik ne bi mogao zarađivati za život.
A već imamo druge modele u Skandinaviji gdje svaki liječnik jednostavno ima određeni iznos, fiksni iznos, paušal mjesečno –
i nije važno koliko pacijenata ima ili što radi s pacijentom.
To bi također bila mogućnost za sustav budućnosti.
Također moramo biti oprezni da ne stvorimo još jednu centraliziranu strukturu koja bi bila posvuda, jer moramo
napustiti WHO, jer znamo tko su financijski sponzori iza nje.
Ali mislim da su ovi decentralizirani pokreti izvan sustava vrlo ohrabrujući.
Kako bi se ovaj kurikulum mogao promijeniti?
Tko bi imao ovlasti za donošenje odluka? I što bi se trebalo dogoditi da današnji mladi studenti dobiju lijekove budućnosti?
Budućnost medicine mora promijeniti mnoge stvari. Mora promijeniti utjecaj industrije na kurikulume.
To je prva stvar koja se mora dogoditi.
Druga stvar koja se treba dogoditi jest da ponovno uvedemo pojam 'vrstama primjeren' za ljude.
Postoji nešto što svako ljudsko biće temeljno treba; to je dio naše prirode.
I to se odnosi na sve ljude. To je vrsti primjereno. Vrsti primjerenost mora biti osnovni princip novih kurikuluma.
Onda ćemo, naravno, morati promijeniti smjernice.
Samo smjernice, sama ta riječ zvuči kao vodeći mediji, predstavljaju ogroman problem, stvoren od strane industrije.
Liječnici vjeruju da moraju djelovati unutar ovih smjernica i da je sve izvan njih zabranjeno.
I boje se koristiti vlastiti um jer nisu obučeni za to.
Profesore Bhakdi, kad pomislite na svoje kolege koji su još uvijek zaglavljeni u tom starom načinu
razmišljanja da je politika o koronavirusu bila ispravna i da je cijepljenje važnije, kako im možemo prići?
Imate li kakve ideje kako ih možemo približiti stvarnosti?
Nije da su liječnici glupi. Nisu glupi. Većina njih je vrlo inteligentna.
Nije da žele loše stvari. Većina njih želi dobre stvari.
Ali oni su indoktrinirani, Michael. Oni su indoktrinirani.
Samo je mali broj uspio pobjeći i shvatiti da smjernice, preporuke, nešto nije u redu.
Sada kad smo doživjeli ovu katastrofu s koronavirusom, možda će ih biti lakše dosegnuti.
Ovi narativi o cijepljenju nastali su zato što su u konačnici izmišljeni. I u njima je vrlo malo istine.
A istina je da ove vakcine uglavnom imaju strašne nuspojave. Ali tko se usuđuje to reći?
Glavni tok i svi koji se slušaju kažu: aluminij je najčešći teški metal na svijetu.
I svi to udišu i jedu svaki dan. Ne radi ništa.
A male količine koje se ubrizgavaju s ovim inaktiviranim cjepivima prisutne su u svim inaktiviranim cjepivima, u
visokim koncentracijama, relativno govoreći. One su toliko male u usporedbi s onim što jedeš, pa zaboravi na to.
Ali ono što ljudi ne kažu jest da postoji velika razlika između jedenja nečega i ubrizgavanja nečega u vaše tijelo.
Jer ono što se ubrizgava je upravo ono što sam rekao o koronavirusu.
Ove cjepiva ne ostaju na mjestu; ulaze u krvotok.
A aluminij u krvotoku odmah ulazi u sve organe, uključujući mozak.
Jedna od osoba koja o tome zna najviše sjedi pored mene.
I ovaj aluminij je štetan za mozak. Aluminij u mozgu ne čini ništa dobro, samo šteti.
I također utječe na sve ostale organe. I aluminij ne čini ništa dobro. Zar ne?
Zato predlažem da ovo preispitamo.
Želimo li ubrizgati cjepivo koje sadrži aluminij u mišiće tromjesečne bebe – sada žele početi još ranije – kako
bismo postigli toksične koncentracije u djetetovoj krvi?
Uvijek. Otrovni su.
Što je dijete manje, to je koncentracija veća, jer se prirodno raspoređuje po tom malom volumenu.
Da, i vrlo je rijetko da virusi zaista dospiju u krvotok i rasprostrane se u velikim količinama.
Da, ako se to dogodi, možeš se jako razboljeti. Ali to se događa izuzetno rijetko, jer
– i to je također problem s mojim kolegama –
Brojevi u medicini ne znače ništa. Ne razumiješ brojeve.
Oni ne razumiju da, ako netko stvarno ima gripu ili koronavirus, a virus se s vremena na vrijeme nađe u
krvotoku, ili 10 virusa, ili 100 virusa, ili milijunima virusa, ljudi od toga neće umrijeti.
Naprotiv, ako upakirate milijarde, a ne milijune gena, dobro ih upakirate tako da ne mogu biti uništeni i ubrizgate ih u tijelo,
tada krvotok biva preplavljen brojnim zaštićenim virusima.
A ako imaju antitijela, antitijela ne mogu napasti jer ova lipidna ambalaža štiti viruse i gene.
I to je veliki zločin koji je počinjen.
Ah. Ti ljudi, prošlogodišnji dobitnici Nobelove nagrade, osigurali su da su neuništivi geni ubrizgani u
nevjerojatnim količinama u tijela milijuna ljudi, vjerujem da je do sada riječ o milijardi, da.
A najsramotnije je to što su znali da su učinci nepoznati.
Relevantni podaci prikupljat će se tek nakon stavljanja na tržište, prema Institutu Robert Koch.
Time izjavljujete da bi trebalo provesti kliničko ispitivanje na ljudima.
Ostao sam bez riječi. I sada pozivam svijet da nešto poduzme po tom pitanju. Stvarno moram reći, oni su zavjerenici.
Kad promatram medicinu, a također sam član Medicinskog udruženja i razgovaram s kolegama, primjećujem
koliko su neki liječnici pogođeni onim što se dogodilo.
Ne vole o tome govoriti, ali svi, ili barem većina liječnika, znaju da je nešto strašno pošlo po zlu.
Ako pogledate, u Njemačkoj postoje ankete koje pokazuju da otprilike polovica njemačke populacije
poznaje nekoga ili je sama pogođena nuspojavama cjepiva.
Po mom mišljenju, koronavirus je posljednjih godina doveo do temeljne krize u suvremenoj zapadnoj medicini.
I ljudi mogu vidjeti da je sve to bilo jednostavno besmislica s velikim B.
Koliko ljudi mislite da dolazi u moju ordinaciju s zdravstvenim problemima nakon cijepljenja, gdje je djed
umro od cijepljenja, gdje je sestra ozbiljno bolesna nakon cijepljenja, ili rođaci, poznanici?
Ljudi dolaze kod mene u ordinaciju i kažu: "Doktore, nisam cijepljen, ali moji cijepljeni kolege stalno su bolesni."
Oni neprestano ne uspijevaju. Svi to svakodnevno doživljavamo. A mi liječnici to svakodnevno doživljavamo.
Liječnici ne vole o tome govoriti jer su mnogi liječnici, naravno, zagovarali cijepljenje.
Ali trenutno svjedočimo urušavanju dokaza.
Da ti kažem iskreno: John Ioannidis je prije više od 20 godina objavio rad u kojem tvrdi da je 90 posto studija
lažno – jedna od najčitanijih znanstvenih publikacija.
A sada ljudi to shvaćaju. Svaki dan ljudi shvaćaju da ono što su im rekli o cijepljenju nije istina.
Ovo označava sljedeći korak u ovom sustavu, što objašnjava zašto je medicina u krizi.
I znali smo što nam je bilo štetno, a što korisno.
Kriteriji za iscjeljujuću vakcinaciju nasuprot autizmu su razjašnjeni. Znamo da je to opasno.
Sada možemo reći: u redu, provest ćemo još deset godina istraživanja.
Ali tijekom sljedećih deset godina svakog će se dana rađati bebe s rizikom od autizma od 1:32
ili čak višim. Zašto to jednostavno ne okončamo?
Zašto jednostavno ne prestanemo to raditi dok ne budemo sigurni da to možemo isključiti?
Pitanje nije možemo li dokazati da to nije slučaj, nego da moramo tome stati na kraj kako se nitko ne bi rodio s
potencijalom da se razboli od nečega što smo promijenili, nečega što prije nije postojalo.
Oni koji kontroliraju znanje također kontroliraju mišljenja.
I, naravno, globalistički akteri i mreže to itekako dobro znaju.
Milijarde funti teče širom svijeta u novinarske mreže i medijske kuće, koje zadržavaju tumačko ovlaštenje nad svakim
značajnim događajem i razvojem u svijetu i, prije svega, jasno prenose stanovništvu točno što o tome trebaju misliti.
Ovaj monopol nad informacijama također je središnji stup globalističke transformacije.
I to je središnja oslonac u borbi između elita i naroda.
Najvažniji alat za postizanje nedostatka slobode jasan je svima.
Dakle, danas svatko može uzeti svoj mobitel, snimiti video i prenijeti ga na TikTok, Instagram ili YouTube.
Jednostavno dijeljenje vlastitih misli i vizija. To je prvi korak.
A ako želite postati dio ovog alternativnog medija, svatko to može učiniti.
I to je pozitivna stvar današnjice.
Možemo koristiti medije za nešto pozitivno i širiti pozitivnu poruku.
Ili samo cijeli dan ljenčarimo u krevetu, listajući TikTok ili gledajući serije.
I uvijek počinje tvojom vlastitom odlukom: što odaberem?
Ako želim promijeniti nešto u ovom svijetu, onda moram nešto učiniti.
Moj otac je temeljito ispitivao ovo četvrto stanje i shvatio da četvrto stanje uopće nije četvrto stanje, nego prvo stanje.
Nema više obveznih pristojbi za ovu ratnu propagandu, za ove takozvane vodeće medije koji ovdje rasipaju milijarde, za
zloglasne laži. Umjesto toga, ovo četvrto stanje postalo je prvo stanje i pripada narodu,
zbog čega je on marljivo radio na narodnoj mreži.
I također vidim ključ novih medija u novom čovjeku, gdje je on to zapravo postigao.
On je to zapravo rekao u provokativnoj rečenici. Rekao je: Novi svijet je bez novca.
A kasnije, da, treba novca. Naravno da treba novca, ali to nije u fokusu.
Naprotiv, to je dobrovoljna služba, davanje, potpuno se posvećivanje čvrstom uvjerenju da će se sve potom
vratiti, jer će me oni koji vide moje napore podržati.
I ovdje vidim preuzimanje vodstva od strane mene samog kao ekstremni model za budućnost.
Trenutno također želi prekinuti financiranje besplatnih medija sa svih strana.
Čuo sam za to na AUF1, deset računa je otkazano. Svi se žele pridružiti.
Ovdje postoji čvrst temelj u slobodnim medijima, gdje ljudi dobrovoljno daju svoje
vrijeme i kažu: Ovo je moj cilj, ovo je moja stvar.
Nakon posla doniram svoje vrijeme, svoje vještine, svoje znanje.
Mislim da je to temelj koji novim medijima pruža ogromnu sigurnost, a također osigurava da ostane popularni pokret.
Upravo me to toliko fascinira u našem radu. Tako je nastao.
Danas imamo više od 2.000 volontera koji rade na raznim projektima:
Stimme&Gegenstimme je namijenjen za offline distribuciju.
Gdje kažemo da je to samo A4 list, prednja i stražnja strana, i ja ga proslijedim dvjema osobama i potaknem ih da ga proslijede
još dvjema osobama, koje ga potom proslijede još dvjema osobama.
Sada gradimo ovu mrežu. To je također koncept koji, po mom mišljenju, ima
karakteristične osobine novih medija u današnje vrijeme.
Ali uvijek se temelji na ljudima. Temelji se na vašoj vlastitoj promjeni, na vama samima, na tome da sami poduzmete akciju.
Novi sustav temelji se na novim ljudima.
I tada možemo biti sigurni da nema korporativne ovisnosti, što je u volonterskom radu još bolje.
Uopće nisi financijski ovisan, ali možeš zaista reći ono što treba reći.
Također je bilo vrlo impresivno vidjeti kako se tada među vama razvio duh zajednice.
90 minuta kasnije dvorana je bila besprijekorna. Bilo je to kao po satu.
Bilo je zaista impresivno. Pozdrav svima kod kuće.
Srdačan pozdrav od mog oca i cijele obitelji.
Da, hvala vam puno.
Također znam iz svog iskustva u DDR-u da se novinarstvo i mediji ne mogu smatrati odvojenima od političkog sustava.
U DDR-u je vodstvo SED-a prvo moralo podnijeti ostavku. Honecker, Mittag i Herrmann su prvo morali podnijeti
ostavku, tj. vođa stranke, gospodarstvo i propaganda.
A onda, već sljedećeg dana, novinarstvo je uspjelo pružiti upravo ono što su ljudi od njega željeli.
Danas imamo medijski krajolik, vodeći medijski krajolik, koji je čvrsto u rukama države, politike i korporacija. To uključuje
javnu radioteleviziju i platforme, naravno, ali i glavne novine, koje su u vlasništvu nekoliko
izuzetno bogatih obitelji: Mohn, Burda Bauer, Holzbrink.
Dakle, svoju viziju moram započeti društvom u kojem svi mi, uključujući nas ovdje na govornici, nas ovdje u
prostoriji, nas koji gledamo na ekranu, možemo imati riječ i sudjelovati u odlukama koje utječu na naše živote.
Da bismo to postigli, trebamo više od samih informacija, kao što ste spomenuli u uvodu; prije svega nam je
potrebna transparentnost. Informacije su instrument moći.
U posljednjih nekoliko godina doživjeli smo kvantni skok u ovom području, u području kontra-propagande.
Još uvijek želim znati financijsku situaciju kad god se poziva na donacije, čak i ako je to vezano uz tvoj život ili tvoje srce i
dušu, kao u tvom slučaju, Elias. Kad god se poziva na donacije, još uvijek želim znati financijsku
situaciju. Ovisi li emitent o mojih 10 eura ili ne?
To je jedan dio moje vizije: transparentnost. Drugi dio, drugi stup, je raznolikost: raznolikost tema, raznolikost perspektiva,
raznolikost mišljenja. Raznolikost u pozadini autora.
Dakle, ne samo uobičajeni akademici iz velikih gradova svih boja kože i svih zamislivih seksualnih orijentacija, nego i
sin iz radničke klase, kći poljoprivrednika, djeca s sela.
Možda i raznolikost u organizacijskim oblicima. Zašto ne eksperimentirati s javnim sudjelovanjem, s javnim govorima?
Bez promjene političkih struktura nećemo dobiti drugačiji medijski krajolik.
Zapravo smo ovdje na ovoj konferenciji vidjeli budućnost.
Dakle, trebali bismo jednostavno nastaviti, nastaviti promicati ovo u duhu prave utopije, isprobavati
stvari i na taj način povećati pritisak toliko da se političke strukture doista promijene.
Dolazimo iz situacije u kojoj je glavna struja imala apsolutnu vlast nad mišljenjem.
Dakle, ako ste prije 20 godina konzumirali medije, imali ste samo mainstream medije kao
alternativu. A to se dramatično promijenilo s internetom.
U konačnici, ponašanje pri konzumaciji medija također ovisi o medijskoj pismenosti gledatelja.
Dakle, prije svega, želio bih vidjeti malo više napretka u ovom području u budućnosti.
Jer da su gledatelji svjesni tehnika manipulacije koje se svakodnevno koriste na
njima, bilo bi puno više otpora prema njima.
I propaganda bi tada bila manje učinkovita.
I da, jednostavno želim medije koji ljudima pružaju informacije koje im omogućuju da poboljšaju svoje živote.
A ne obrnuto, kao što to trenutno doživljavamo.
Ne proizvodimo medije radi sebe samih, jer bismo mogli raditi i nešto drugo.
Osiguravamo da se društvo, politika, okvirni uvjeti i budućnost mijenjaju.
Budući da imam djecu, mnogi od vas također imaju djecu. Ne želimo da odrastu u svijetu u kojem su samo robovi
ili u kojem transhumanizam znači da više nemaju pravo na postojanje i moraju biti eliminirani.
Dakle, želimo da se nešto temeljito promijeni.
I zato, kad je riječ o alternativnim medijima ili neugodnoj temi cenzure, ljudi uvijek kažu da
je to samo naš problem. To je problem svih nas.
Ako postoji cenzura i nema alternativnih medija, ljudi ne mogu dobiti informacije.
I onda ne mogu formirati vlastito mišljenje.
Ako želimo slobodne medije, trebamo slobodne građane, trebamo slobodnu, oslobođenu politiku.
To su međusobno povezani sudovi. I bez jednog, drugi nije moguć.
Napredujući u medijima, također napredujemo u društvu.
Kako društvo napreduje, mijenjaju se i politički odnosi moći.
Jer kad se laži sukobe s istinom, znamo tko će na kraju pobijediti.
A na početku, naravno, samo želite educirati ili se baviti temama koje su me osobno zanimale u prošlosti ili me i danas zanimaju.
Kad to spomenem, odmah dobijem negativne reakcije i pritisak od YouTubea i tih platformi. Ali nastaviti i ne odustati je ključno.
I to je vrlo, vrlo teško. Ali danas na ovoj konferenciji vidim da je to moguće.
Naravno, bilo bi bolje da više mladih ljudi napravi taj korak i izađe u javnost, ili barem usudi se izraziti svoja mišljenja.
Ljudi koji su još uvijek zarobljeni u ovome, da, pronašao sam sjajnu riječ za to, u mentalnom
zatvoru mainstream medija. Da, kako ih možemo dosegnuti?
Vjerujem da ljudi, osim zatvora uma, imaju i drugi zatvor, zatvor blagostanja. To je također danas nekoliko puta spomenuto.
U svom istraživanju istražio sam što ljude navodi da prestanu gledati dnevne vijesti i prijeđu na
AUF1, na primjer. Odgovor je relativno jednostavan.
Uvijek mora postojati razmak između osobnog iskustva i službene naracije.
Kada službena naracija više ne odgovara osobnom iskustvu, ljudi počinju tražiti druge informacije, o Golanu ili drugdje.
Sve više ljudi će doživjeti ove poremećaje u svakodnevnom životu.
I onda je dobro da postoje ponude poput vaše, vaša ponuda, sve što imamo ovdje na
pozornici, jer upravo ondje ljudi će pronaći odgovore.
Dakle, i ovdje je riječ jednostavno o nastavljanju i vjerovanju da je stvarnost, a time i vrijeme, na našoj strani.
Ekonomski podaci ne pokazuju ništa drugo nego da će sljedeće godine, 2025., stići nevjerojatan val insolventnosti,
donoseći sa sobom masovnu nezaposlenost i tako dalje.
Pred nama su vrlo šokantni događaji, i moramo se pripremiti, moramo ostati čvrsti, moramo biti spremni,
moramo biti prepoznatljivi kao svjetionici za one koji traže, kad se spotaknu u tamu.
I upravo zato. Doista bismo trebali natjerati GEZ medije da rade na dobrovoljnoj osnovi navečer, koristeći vlastite resurse i
slijedeći vlastite interese. Tada bismo bili na jednakim uvjetima i mogli vidjeti u što su ljudi zaista zainteresirani.
Od samog početka oslanjali smo se na vlastite servere i infrastrukturu, ali nismo dopustili drugima da učine isto, i
vjerujem da je to kamen koji može srušiti Golijata ako svatko pronađe svoj praćak i uspostavi svoje decentralizirane sustave.
A nakon toga uspostavljate međusobne mreže i federirate se, pronalazite jedni druge, decentralizirano.
Ali dopustite mi da kažem, kako možete započeti, i evo lokalnog umrežavanja, naravno da je to ključna riječ, stvarno se obraćam
ljudima i kažem: ljudi, vi ste na terenu, dajte nam informacije, trebamo najbolje stručnjake, trebamo najbolje informacije.
Također kažem da su profesionalizam i tako dalje apsolutno neophodni i nužni.
S druge strane, ako zaista imate najbolje informacije i najbolje stručnjake, onda smo oduvijek bili zapanjeni kako su
najneprofesionalniji programi privlačili milijune gledatelja dok smo ulagali u druge produkcije i tako dalje.
Također smo snimali dugometražne, kinematografske filmove, sve na dobrovoljnoj osnovi, i stalno su nas
izbacivali iz kina i slično, bio je to ogroman napor.
I uz to si proizvodio i druge stvari, ali ono je imalo nešto posebno, i ljudi su ga željeli, trebali su ga.
Prije nego što ovdje postignemo veću ravnotežu i pravednost, jednostavno moramo iscrpiti sve mogućnosti, a lokalno umrežavanje
je ovdje apsolutni plus, što vidimo kao središnju strategiju za budućnost. Moramo iskoristiti sve,
decentralizirane servere, društvene mreže, što je dulje moguće.
Stalno usvajamo nove strategije, nove pristupe, nove metode, osnivamo radne skupine u kojima raspravljamo o
tome kako različite društvene mreže reagiraju na cenzuru i što još uvijek funkcionira gdje?
Moramo ostati aktivni na svim frontovima, ali lokalno umrežavanje, pozivanje ljudi u mrežu, izvlačenje iz anonimnosti
i govorenje: Hej, ti živiš tamo i tamo, hoćeš li ići na događaj, hoćeš li fotografirati i šalješ li fotografije ovamo?
Moramo napredovati i tada bi se profesionalizam mogao povećati.
Ali iznova i iznova uzmi sredstva koja imaš i samo kreni punom parom naprijed.
Zastupao sam ovu tezu od samog početka, a pod samim početkom mislim 2005., 2006., kad je YouTube rođen. Bili smo tamo od samog
početka, zbog čega sam, iskreno, pomalo tvrdoglav po tom pitanju.
Neću dopustiti da me otjeraju s ovog velikog tržišta.
Tako to tamo ide: ako želiš prodati proizvod, odeš na tržnicu i vičeš, pa ga onda prodaš.
Ali ako netko dođe i kaže: ne, ne, možeš prodavati svoje stvari samo tamo u onom najzadnjem kutu, u stražnjoj
uličici, ja se s tim ne slažem, jer je to nepoštena konkurencija. I inzistiram da uvjeti budu isti za sve.
Ali kao što sam rekao, tvrdoglav sam. To nam se već nekoliko puta dogodilo.
Upravo smo početkom 2024. ponovno počeli od nule na YouTubeu.
Također vjerujem da to apsolutno moramo učiniti, jer su upravo tamo ljudi kojima moramo
doprijeti kako bi se nešto moglo promijeniti.
Ne pomaže ako uvijek igramo istu mjehurić.
Zatim postoje shadow banovi, naš najveći kanal, 280.000 pretplatnika.
Kad ondje prenesem video, nije važno je li sadržaj točan ili ne, kao što si opisao, dobije 2.000 ili 3.000 klikova i to je to.
Ako bi YouTube u nekom trenutku odlučio poduzeti radikalnu mjeru i trajno zabraniti svima pristup platformi, što bi svakako bilo
izvedivo uz pomoć umjetne inteligencije, tada bismo dosegli točku u kojoj bi potrošači
također bili prisiljeni tražiti nove alternative.
Ljudi žele biti zabavljeni, kruh i cirkusi. Nažalost, takav je to način.
Ne bismo ovo u potpunosti zanemarili u ovoj alternativnoj mjehuriću.
Vjerujem da je apsolutno nužno za društvene i političke promjene da se i ovi medijski kanali razmontiraju.
To je zastoj. Ne možeš to reformirati. Druga stvar je cenzura.
Cenzura mora biti zabranjena zakonom ako govorimo o zakonima.
Što je cenzura? Cenzura nije samo to da nas odvajaju od konkurencije. Ne, vidjeli smo to s koronavirusom. Cenzura ubija.
Cenzura ubija. Jer smo u posljednje dvije godine imali mnogo gledatelja koji su nas kontaktirali i rekli: "Da sam gledao
vašu emisiju, ne bih dopustio da mi serviraju te gluposti."
A sada sam zbog toga bolestan ili sam izgubio nekoga dragog. Nisam dobio nikakvo objašnjenje.
U Google sam upisao: Cijepljenje je opasno.
I pronašao sam samo web-stranicu njemačke vlade i Wikipediju, koje su tvrdile da je siguran i da vas
cijepljenje štiti. I tisuću puta video Lauterbacha.
Dakle, postoji cenzura. U budućnosti se to mora smatrati neispuštanjem pružanja pomoći.
Ako prođem pored prometne nesreće i samo se nasmijem, mogu biti kazneno gonjen zbog neukazivanja pomoći.
A kada mediji ili korporacije iz Silicijske doline cenzuriraju, mogu ljude lišiti vitalnih informacija.
Ovo mora biti strogo zabranjeno, inače će to slobodno tržište regulirati i ionako ćemo ih otjerati. Ali upravo je to problem.
Revoluciju nije moguće razraditi u pojedinačnim koracima, ali u dalekoj budućnosti ne smije biti
cenzure niti javnih sredstava samo za jednu stranu.
Radi se o demokraciji sutrašnjice.
Sve više ljudi trenutno stanje EU doživljava kao simulaciju demokracije, u kojoj se demokracija
visoko hvali i poštuje, ali u stvarnosti nije oživljena.
Probuđene elite na Zapadu i njihovi masovni mediji tvrde da oni jedini predstavljaju demokraciju. I da se
njihova demokracija mora braniti u svakom trenutku.
Istovremeno sve više ljudi doživljava nedostatak slobode, državnu progon i represiju.
Država se često doživljava kao nametljivi alat moćnih.
Više nema nikakvog spomena naroda od kojeg je sva vlast trebala proizlaziti.
Čvrsto vjerujem da se, kako bismo opisali trenutnu situaciju, radi o višestrukom državnom
udaru, uz rašireni kolaps odvajanja vlasti.
I da smo suočeni s zlonamjernim režimom čija zloba, po mom mišljenju, većini stanovništva nije očita.
I zato citiram iz naše najnovije publikacije, Gegendruck:
Zlonamjerna vladajuća klika održava svoju vlast kroz očite laži, masovnu korupciju i cenzuru, sveprisutnu
propagandu, stalna kršenja zakona, ratno huškanje i stalne državne napade na svaki oblik oporbe.
Kao rezultat toga, vlade, korporativna gospodarstva i anonimne birokracije sve se više
pretvaraju u umrežene kriminalne političke organizacije.
Pojam "kriminalokracija" mogao bi se razumno adekvatno upotrijebiti za opis
monstruoznog vladajućeg sindikata postmodernizma.
I moramo prvo naučiti demokraciju, jer je nikada prije nismo imali.
Za mene demokracija u najkraćem danas znači preokretanje svih postojećih odnosa. To
znači učiti sve iznova, trenirati sve iznova.
I da zaključim svoje početne primjedbe, želio bih reći da moramo dokumentirati zločine proteklih godina.
Jer kad sustav padne, a nadam se da hoće, , trebat će nam centar za dokumentaciju zločina režima.
Ovo je ključno ako želite krenuti naprijed u novo društvo, jer stari gangsteri i kriminalci, organizirani kriminalci, moraju
na neki način biti pozvani na odgovornost pred vladavinom prava.
U načelu su pravila i propisi koje imamo u Njemačkoj ili Austriji, tj. naš ustav iz 1923. i 1928. godine
ili Njemački osnovni zakon iz 1949. godine, vrlo dobri.
Dakle, dobro su promišljeni i uspostavljaju razumna pravila za demokraciju.
Ali, kao što smo vidjeli posljednjih godina, ne samo godina nego i desetljeća, ove mjere nisu
dovoljne da nadoknade eroziju koja je ovdje već spomenuta.
Postoje različiti pristupi potkopavanju ovog skupa pravila, odnosno sila koje ne vidimo, koje ne biramo
i koje ne možemo kontrolirati, a koje se koriste kako bi se na nas nametnule tuđe volje.
I ovdje vidim dva osobito važna aspekta sutrašnje demokracije.
Jedno je da su političari ponovno istinski predstavnici naroda. To sada zvuči tako očito.
Međutim, današnji političari zastupaju sve interese, favorizirajući interese farmaceutskih
tvrtki, raznih tajnih službi i stranih tajnih službi.
I to mora prestati. A kad je on predstavnik naroda, odgovoran je samo narodu, suverenu.
A ljudi moraju postati svjesni svoje moći.
To je ono što druga komponenta znači: Ponovno nam trebaju građani koji zaslužuju to ime i nisu samo krajnji potrošači.
I ti građani se tada također moraju informirati. A to nadilazi zabavni program u džungla kampu.
Horst Seehofer bi dodao: "Oni koji donose odluke nisu izabrani, a oni koji su izabrani nemaju
odluka za donijeti," rekao je tada pred kamerama.
Nobelovu nagradu za mir dodijelili su EU, koja se sada priprema za rat protiv Rusije, ili ubojici dronovima Baracku Obami.
Živimo u apsolutnoj simulaciji.
Vjerujem da je to moguće i time završavam svoju izjavu o misiji, da će političari koji
preuzimaju odgovornost postati predstavnici naroda.
Među primitivnim narodima danas, ako poglavica žrtvuje svoj narod nametanjem nečega pogrešnog, poput pogrešno
vođenog rata ili slično, on biva obezglavljen, kao što je slučaj, na primjer, kod američkih domorodaca.
Postoji odgovornost. A kada političar učini nešto što je loše za zajednicu, mora postojati odgovornost.
Mi smo civilizirani i ne odrubljujemo nikome glavu niti vješamo nikoga na kranovima. Ali on mora biti kažnjen.
On mora snositi odgovornost svojom imovinom. To ne može biti u redu.
Neovisnost sudstva, slobodno od interesa države. Što to znači?
Za mene to znači da pravosudni sustav mora stvarno goniti i kažnjavati povrede od strane države, povrede
zakona, povrede ustava i eventualno povrede kaznenog zakona.
Tek tada možemo biti sigurni da imamo neovisno sudstvo, kada ono zapravo pomno nadgleda državu, koja može zloupotrijebiti
svoje ovlasti ili izdati ustav, a time i interese građana.
I tako to jest. Tvoj slučaj to pokazuje. Mnogi slučajevi to pokazuju.
Gotovo svi smo na neki način pogođeni ovim.
Iznad svega, naravno, pandemija koronavirusa, sa svojom impresivnom razmjerom, pokazuje da se upravo to ne događa.
Da, prebacimo pitanje Michaelu Ballwegu.
Da, htio sam tome dodati nešto, jer je to vrlo važno. Proizvoljnost se može dogoditi samo u mraku.
I mislim da mnogi ljudi ne znaju kako funkcionira kazneni postupak.
Krivična suđenja su javna, ali se ne snimaju niti o njima se sastavljaju zapisnici.
Dakle, u cijelom ovom procesu ništa uopće nije dokumentirano. A to otvara vrata proizvoljnosti.
Dakle, ako zaista kažemo da imamo neovisno sudstvo, onda ga također treba nadzirati.
I to najbolje kontrolira opća javnost.
I nema razloga, na primjer, ne emitirati javno sudski postupak poput mog.
Prije svega, naravno, snimiti ono što se zapravo dogodilo kako bi se to moglo naknadno
pregledati. To također ljudima daje kontrolnu funkciju.
Ni u Njemačkoj nikada nismo imali neovisno sudstvo.
Na primjer, sudstvo je oduvijek bilo hibridni entitet, kao što svi znamo.
Svi javni tužitelji podliježu uputama, i tu leži prvi problem.
A to znači da im sama ova struktura neće omogućiti ostvarenje neovisnog sudstva.
Tada neovisno od reakcionarnog sudstva.
Već sam se opekao; dolazim iz obitelji odvjetnika.
Znam kakvi su ti ljudi, i jedina razumna stvar koju je moj stari ikad rekao bila je da sud
nije za pravdu, nego za donošenje presude.
Tčka. Sjajna rečenica, u pravu si.
Revolucija, osobito nasilna, jasno je da se odbacuje. Život treba poštovati.
SAD nije ništa više od nasilne ratne države i naoružane države.
A Mike Lofgren, koji poznaje cijelo mjesto napamet, budući da je dugi, dugi niz godina bio parlamentarnim pomoćnikom.
Napisao je knjigu Duboka država. U knjizi je pokazao da prosječni zastupnik u parlamentu provodi
najmanje 40 do 50% svog vremena prikupljajući sredstva.
I to se događa gotovo isključivo preko oružarskih tvrtki. A onda se možete početi pitati zašto su SAD tako ratoborna nacija.
Ne samo zbog naše vlastite ideologije, "Moramo biti prvi."
O tome možete čitati u svim dokumentima o vanjskoj i sigurnosnoj politici te obavještajnim dokumentima, gdje su dostupni.
A iz programa i izjava o nacionalnoj sigurnosti, iznova i iznova, moramo biti prvi.
Svijet se mora orijentirati prema nama i tako dalje. Tko god tako razmišlja, već ima rat na svom dnevnom redu.
I zato nam ovakva demokracija uopće nije potrebna, jer to nije demokracija. Potrebni su nam potpuno novi postupci.
Za koga, da tako kažemo, zapravo treba odlučiti, možda i voditi ili usmjeravati ili upravljati?
Nemam ništa protiv svjetskog poretka, vijeća, visokog vijeća, ako se sastoji od najboljih
ljudi koji djeluju u našem najboljem interesu.
Ako su bezgrešni, ako su mudri, ako su iskusni, ako su kroz svoje živote zaista pokazali da su časni,
inteligentni, iskusni i humano nastrojeni muškarci i žene.
Najbolji, doista najbolji, koji donose ključne odluke u interesu slobode, mira i zadovoljstva, naravno.
Ali ovi divni ljudi će upravo to učiniti.
Dakle, definitivno bih želio zauzeti se za ideju vijeća, svjetskog vijeća, ako – i to je preduvjet – ako su oni doista najbolji.
I to je najduži put da se stigne tamo.
Jer ono što zaista trebamo ponovno naučiti, i ovo je moj konačni argument, jest
poštovanje, pristojnost, uljudnost i dobre manire.
Ovdje nema mjesta, dolazim bez obzira na njemačke autoceste ili na bilo koji drugi način, ovaj neizrecivi pad bontona,
koji je zapravo i izraz činjenice da nas ne vode najbolji.
A ako su oni najbolji, rado bih se povjerio njihovim sposobnim rukama, jer svi imamo dovoljno posla.
I u našim malim krugovima, u našim malim društvima, u našim malim i najmanjim jedinicama – obitelji, profesiji,
zajednici, gradu, zemlji, naciji – ionako imamo dovoljno posla.
Kako država i društvo mogu stvoriti istinski odgovorne građane?
Počnimo jednostavno s gospodinom Schöningom na krilu.
Da, prije svega, treba reći da mi kao medicinska dijagnoza uopće nemamo demokraciju, nego imamo
oligarhiju. Posebno u Saveznoj Republici Njemačkoj.
Ako pogledate tko ih je zapravo osnovao – obitelji Adenauer i McCloy. Kako možemo učiniti bolje?
Možemo bolje kombiniranjem izbora i lutrija. Također govoreći što jest.
I također sam vrlo zahvalan Ulrichu Miesu što je to jasno izrekao i rekao da smo mi ovdje organizirani kriminal.
A Beate Bahner, na primjer, koja ovo također vodi na sud, pokušava uspostaviti vladavinu prava. Mi to nemamo.
Ali postavljanjem ravnoteže između izbora i lutrija, odnosno sustava lutrije, uvjeren sam
da ga možemo poboljšati i učiniti praktičnim.
I trebali bismo raditi na ostvarenju ovog cilja.
Ako se potom također pozabavimo problemom ovog prijevarnog složenog kamata na fiktivnom novcu,
ostat će mnogo, mnogo više dodane vrijednosti.
A onda bi ljudi – ovo je, naravno, samo vizija – imali nevjerojatno više vremena da se
posvete onome što je istinito, dobro i lijepo.
I upravo na tome radimo, jer ćemo tada imati odgovorne građane i bit ćemo poput drevne Atene, gdje zaista odgovorni
ljudi također mogu preuzeti odgovornost putem sustava lutrije.
Vjerujem da možemo krenuti u tom smjeru i da postoje neka prekrasna dostignuća; samo moramo ustrajati.
Njemački državni dug sada iznosi više od 2,5 bilijuna eura.
Visoke cijene energije ugrožavaju konkurentnost europskih poduzeća i industrijsku proizvodnju.
Planirani digitalni euro ugrožava financijsku slobodu građana.
Kako bi sutra mogao izgledati monetarni i gospodarski sustav koji ljude održava slobodnima i neovisnima?
Danas ću o ovome raspravljati s ovim gostima.
Kakav bi sutra trebao biti monetarni i gospodarski sustav? Vrijeme istječe.
Dakle, prije svega, monetarni i ekonomski sustav sutrašnjice trebao bi imati manje državne intervencije i
temeljiti se na nekoliko vrlo jednostavnih stupova.
Naime, da su ljudska bića slobodna i mogu djelovati slobodno.
Ovo uključuje vitko stanje koje ne troši više od 10% bruto nacionalnog proizvoda.
Racionalizirano zakonodavstvo, kojim bismo mogli ukinuti 99% postojećih zakona.
Novčani sustav u kojem država više ne može koristiti novac kao sredstvo za eksproprijaciju
nas na različite načine, osobito kroz inflaciju.
Zapravo postoji samo jedan sustav potpomognut zlatom; ne vidim nijedan drugi, unatoč Bitcoinu.
I u suštini dopustiti ljudima da rade ono što misle da je za njih ispravno.
Kraj ideje da političari znaju bolje od nas što nam je dobro. To je to.
Dodao bih da vjerujem da financijska samouprava mora biti najvažnija značajka novog monetarnog sustava.
Ne smijemo nikome prepustiti našu financijsku neovisnost.
I upravo se s tim trenutno suočavamo.
Dakle, suočavamo se s uvođenjem digitalnog novca središnje banke.
A to znači da netko drugi odlučuje što smijemo raditi i što možemo učiniti.
To znači da gubimo svoju samoupravu. Za mene je to ključna točka koja će biti važna u sljedećoj fazi.
- A sljedeći monetarni sustav, ili različiti sustavi, ne bi smjeli moći razviti dominantnu valutu, kako bi
sankcije konačno mogle prestati – kako bi svi mogli proizvoditi i raditi u miru i spokoju.
To je trenutno najvažnija stvar za mene iz globalne perspektive.
Po mom mišljenju nije primjereno ostaviti sve kako jest – iako uz manje državne intervencije i slično – ali mi
svi i dalje živimo u okrutnom, konkurentskom društvu u kojem samo slobodna tržišta vladaju.
Ali govorim više o nekoj vrsti kooperativnog kapitalizma, gdje bi ta kooperativna
komponenta jednostavno trebala biti mnogo izraženija.
Mnogi znanstvenici su već istražili i jasno dokazali da kroz suradnju možemo ostvariti veći ukupni prinos uz istu
količinu truda – drugim riječima, više prosperiteta za sve.
Ili isti rezultat kao danas uz znatno manje truda.
A onda se jednostavno moraš zapitati: trebamo li potpuno rezervno bankarstvo? Mora li biti pokriveno? U bilo kojem obliku?
Je li to uopće istina o novčanoj masi?
Odakle zapravo dolazi novac za kamate?
Dakle, suština je promjena paradigme na mnogo, mnogo razina.
Ekonomija i financije su samo vrlo mali dio cjelokupne slike, iako vrlo važan.
Da sam ministar gospodarstva ili financija, ne bih smišljao vlastite mjere, nego bih
pokrenuo veliku kampanju podizanja svijesti.
Želio bih se osvrnuti na citat Henryja Forda, koji je jednom rekao: "Kad bi ljudi razumjeli monetarni
sustav, prije sutrašnjeg jutra bismo imali revoluciju."
Vjerujem da većina ljudi nema pojma kako takav monetarni sustav funkcionira i pokrenuo bih veliku
kampanju podizanja svijesti s dva glavna fokusa.
Objasnio bih ljudima da je monetarni sustav koji sada imamo, a koji je na snazi od Drugog svjetskog rata, pod
dominacijom jedne valute, američkog dolara, čije postojanje većina ljudi čak ni ne primjećuje.
I drugo, da su središnje banke koje trenutno održavaju ovaj monetarni sustav pod kontrolom privatne organizacije
u pozadini, naime BlackRocka, koji trenutno djeluje kao glavni savjetnik i Federalnim rezervama i ECB-u.
Mislim da bih na ovaj način prvo omogućio ljudima da shvate cijelu stvar i da zapravo
imaju pravo glasa u procesu donošenja odluka.
Zaista vjerujem da je prilično korisno kada je novac vezan uz fizičku vrijednost.
Živimo u dobi digitalizacije i u vremenu kada nam sve ove kriptovalute postaju sve poznatije.
Smatram da je ovo veliki rizik jer su kriptovalute u konačnici ništa više od zapisa u podacima, tj. nemaju fizičku vrijednost.
I zapis podataka ima vrijednost samo dok ga ljudi prepoznaju kao novac.
Ja sam skeptik kad je riječ o Bitcoinu – kao što je opće poznato – jednostavno zato što uvijek mislim da je Bitcoin
poput sefa pred kojim netko sjedi i pokušava ga otvoriti.
I nakon mnogo truda uspijeva. Otvara vrata i što zatiče unutra? Ništa. Apsolutno ništa.
Također vjerujem da Dirk Müller nije bio posve u krivu kad je prije nekoliko godina rekao
da je Bitcoin ništa više od trojanskog konja.
Vjerujem da kad pogledate kada je Bitcoin došao na svijet, morate imati neke sumnje.
Bitcoin je nastao 2009. godine, ubrzo nakon globalne financijske krize 2007./2008.
U to je vrijeme postojao veliki interes za uvođenje novog monetarnog sustava,
digitalnog novca središnje banke, u nekom trenutku.
To se tada polako počelo očitovati.
A da bi se to postiglo, bilo je osobito važno pripremiti mlade ljude da što više prihvate digitalni novac.
I upravo je to bila uloga Bitcoina tada. Mnoštvo ljudi, osobito mladih, uskočilo je na Bitcoinov vlak.
I nedavno smo vidjeli da je bilo mnogo špekulacija o Bitcoinu.
Mnogi ljudi ne shvaćaju da je Bitcoin sve samo ne demokratska valuta.
Zato što je 91 posto Bitcoina u rukama velikih ulagača. Samo 9 posto je u rukama prosječnih primatelja.
To samo pokazuje da ovu valutu, naravno, mogu pomicati u jednom ili drugom smjeru veliki ulagači.
I slažem se s Ernstom Wolffom u tome da je, ako je 91 % tih bitcoina u rukama samo nekolicine ili pripada
velikim ulagačima, vrlo, vrlo teško uspostaviti povjerenje.
Druga stvar, međutim, jest da će Bitcoin ostati neosporan ili čak jedinstven samo dok se kod ne može probiti.
Ali je samo pitanje vremena dok računalna snaga ne bude dovoljna da se dešifrira kod.
A ako je istina da su već podneseni patenti na način dešifriranja Bitcoinovog koda, onda je to samo pitanje
vremena prije nego što netko zaista uspije dešifrirati ga.
I onda je zapravo zastarjelo razmišljati o tome je li Bitcoin stvarna stvar. Jer ga onda također mogu umnožiti.
Dakle, ovo ograničenje koje sam svima obećao samo je prazno obećanje. To se prvo mora ispuniti.
Danas je to uobičajeni poslovni model. Zadužuješ se u fiat novcu, dobro znajući da će novac izgubiti vrijednost.
Opadanje vrijednosti novca je odlučujući element otplate, čime se kupuju imovinska sredstva i akumulira bogatstvo.
I tako se dogodilo da su ljudi bili iscrpljeni do posljednje kapi, jer je moguće stvoriti novac jednim
klikom miša, jednostavnim računovodstvenim upisom.
I to je slučaj od 1970. godine. Formalno zlatno pokriće je napušteno 1971. godine, a od tada se novac
proizvodi bez ikakvog pokrića i bez prethodnih ušteda.
To znači da se proizvodi, a kasnije ga prvo treba obraditi.
Godine 1970. prosječan radnik u Njemačkoj imao je preračunato otprilike 5.000 eura.
Sada smo na otprilike 30.000, odnosno otprilike 475 posto. Međutim, danas dobijete samo jednu desetinu zlata.
To znači da je rad smanjen za 90 posto štampanjem novca, ako se računa u zlatu.
Dva najvažnija instrumenta moći u svijetu su, s jedne strane, novac – dolazimo iz društva koje se proteže
nekoliko stotina ili nekoliko tisuća godina u kojem je izreka "novac vlada svijetom" bila istinita.
Nema izbjegavanja. Novac je vladao svijetom.
U naše vrijeme postoji i drugi izvor moći, a to su podaci.
Dakle, svatko tko u današnje vrijeme ima neograničenu količinu novca i neograničenu količinu podataka, poput čovjeka poput Elona
Muska, posljedično ima nevjerojatnu moć, može mnogo toga odrediti, nadmašiti druge ljude i pomoći u određivanju njihove sudbine.
I zato sam za reviziju ustava i uvođenje ograničenja moći u pogledu novca i podataka u ustav.
Pa, vrlo sam, vrlo skeptičan prema svakom pristupu koji omogućuje bilo kojoj državi – čak i ako je
riječ o većini u toj državi – da djeluje tiranski.
A oduzimanje zasluženog novca uvijek je tiranija.
Uzmem nešto nekome, a onda što da radim s tim?
Onda ću to dati političarima. Ili će političari to dobiti da bi s njim mogli voditi rat?
Još gori socijalistički koncept.
Dakle, mislim da bismo se trebali jednostavno osloboditi ideje da ovdje treba postojati središnja vlast koja ograničava
pojedinca u njegovoj kreativnosti i u onome što može postići.
I mislim da su patenti i licence ionako nešto vrlo štetno u naše vrijeme, osobito u IT sektoru, jer mnogi mladi
ljudi koji danas osnivaju start-upove vrlo brzo naiđu na zid jer krše te patente i licence.
Ako imaju dobre ideje, brzo ih preuzimaju velike tvrtke.
Dakle, moj prijedlog – da iznesem nešto konkretno – bio bi da se odustane od patenata i licenci u IT sektoru diljem svijeta.
Ne želim državu koja preuzima na sebe da ti diktira što možeš, a što ne možeš raditi.
To znači da se u potpunosti slažem s Markusom Krallom i tvrdim da se država mora u potpunosti suzdržati od uplitanja.
Tržište samo mora odlučiti koja je vrsta za ovo idealna.
Ako većina ili određena kritična masa ljudi nešto želi, tamo se mogu osnovati dobrotvorne ustanove.
- To će se dogoditi automatski ako je tako suđeno. Ali država mora pokazati maksimalnu suzdržanost u ovom području.
I tada se ti veliki pretjeranosti također ne događaju.
Jednostavno bismo trebali ukinuti dug. Mora biti zabranjen.
Ali ako pogledamo današnju situaciju, prema Institutu za međunarodne financije, imamo globalni dug koji
iznosi oko 400 posto globalnog bruto nacionalnog proizvoda.
Dakle, oko 400 posto, ovisno o godini na koju gledamo. Čak i pri niskim kamatnim stopama, ovo se nikada ne može otplatiti.
U tom pogledu dug nije dobra ideja. Stvarno bismo se trebali udaljiti od njega.
FED je privatna banka u vlasništvu privatnih banaka, kojoj je država bez naknade dodijelila zakonski monopol na tiskanje novca
te joj je također prenijela nadzor nad bankama kao monopol.
Ovo nije ništa više od oligarhijske mreže koja je uspjela potkopati tržišno gospodarstvo
u smislu državnog monopolističkog poduzeća.
Iz perspektive tržišnog gospodarstva rekao bih da bi se nešto ovakvo trebalo ukinuti.
U SAD-u je najbolji primjer bila Silicon Valley Bank, kojoj je dopušteno da propadne kako bi banka
članica, tj. banka u vlasništvu Federalnih rezervi, JP Morgan, mogla preuzeti tu banku.
Nakon toga je rečeno da se ne morate brinuti zbog loših kredita koji su ondje – svih devalvirani državnih
obveznica, jer imate neograničenu podršku Federalnih rezervi.
To znači da mislim na korupciju u vladi, odnosno korupciju u ovom sustavu.
I to je omogućilo provedbu potrebne korekcije – a ono što je Schumpeter time u biti htio reći jest da povremeno
moramo dopustiti bankrot kako bismo imali pročišćujuću oluju.
To nije bilo dopušteno u financijskoj industriji jer je uvijek bilo označeno kao sistemski važno ili nešto
drugo, dok je u stvarnom gospodarstvu – osobito među malim i srednjim poduzećima – uvijek dopušteno.
I to nije u redu. Ova nepravda je, vjerujem, jedno od ključnih pitanja koja treba riješiti.
A onda bih želio istaknuti da ne treba previše glorificirati tržišno gospodarstvo.
Kad razmišljam o zdravstvenom sustavu i pristupam mu kao tržišni ekonomist, kažem si: moram ovdje voditi
korporaciju. Moram s korporacijom zaraditi puno novca.
Moram ponuditi svojim dioničarima dobre dividende. I kako to mogu postići u zdravstvenom sustavu?
Najbolji način je držati ljude bolesnima što je dulje moguće, dopuštajući im da tijekom bolesti dožive kratko
razdoblje poboljšanja, ali ih općenito zadržati kao kupce držeći ih bolesnima što je dulje moguće.
Pa mislim da zdravstvo, na primjer, nije područje za tržišno gospodarstvo.
A onda nam je također potreban, i ovo je druga točka, istinski vladavina prava, koju
bih želio barem djelomično dovesti u pitanje.
Zato što nemamo potpuno neovisno sudstvo.
Ako je sudstvo vezano uputama ili podložno utjecajima određenih vladinih struktura, čijih imamo nažalost već nekoliko primjera,
ne samo kod gospodina Ballweega ili drugih, nego i u većim skandalima, onda imamo situaciju koja je
jednostavno neprihvatljiva i za koju nam je obećano da se neće dogoditi pod Osnovnim zakonom.
I jednostavno se moramo vratiti tamo.
Ovo su prilagodbe koje možemo lako napraviti i prilično sam siguran da će biti provedene u nadolazećim godinama,
jer ljudi sve manje i manje prihvaćaju trenutnu situaciju.
Dakle, u Silicijskoj dolini imamo posla sa Sjajnom sedmoricom.
To su Alphabet, Amazon, Apple, Meta, Nvidia, Tesla i još jedna tvrtka, ukupno sedam, i one
posjeduju gotovo sve patente i licence u ovom području.
Oni rade ono što im koristi, a ne ono što koristi ostatku čovječanstva.
I to je sada doseglo vrlo opasan prag, jer posjeduju znanje u području umjetne inteligencije, a kad je
riječ o umjetnoj inteligenciji, mora se reći da postoje zaista ozbiljni znakovi upozorenja.
Samo da vas podsjetim, Jeffrey Hinton, glavni Googleov programer, dao je ostavku prošle
godine, rekavši da je sve postalo previše opasno.
Isto vrijedi i za Mo Goddarda, koji je bio voditelj marketinga u Google X-u. Danas putuje po Engleskoj i puni cijele
auditorije svojom porukom da je čovječanstvo u području umjetne inteligencije doseglo Frankensteinov trenutak.
Dakle, samo da vas podsjetim, dr. Frankenstein je izmišljeni lik, liječnik koji sašije ljudsko biće od dijelova tijela i
udahne mu život, samo da bi otkrio da je to biće odjednom jače, inteligentnije i zlokobnije od njega samoga.
Dakle, nalazimo se na vrlo opasnom pragu.
A veliki problem koji vidim u ovome jest da razvoj ove tehnologije leži u rukama vrlo malog broja ljudi koji su
zainteresirani samo za vlastite interese i vlastitu korist.
Koje konkretne korake poduzetnici mogu poduzeti kako bi gospodarstvo ponovno bilo na pravom putu?
Poduzetnici sada moraju prepoznati vrijednost obrazovnog rada poput onog koji provodi AUF1 i
podržati ga na način da se može nastaviti i proširiti.
Dakle, u tom pogledu ova nevoljkost, ovaj stav "oni će to napraviti, a mi ćemo raditi svoje", mora prestati.
Svi smo mi u istom čamcu i nas je premalo da bismo i dalje dopuštali besplatnim putnicima da drugi rade njihov posao.
Vjerujem da mala i srednja poduzeća trebaju samouvjereno pokazati da zaista čine temelj društva i osigurati da ljudi zaista
kupuju od malih i srednjih poduzeća i podržavaju ih, a ne današnju platformsku ekonomiju, koja čini upravo suprotno.
Što stvara sve manje i manje radnih mjesta i, zapravo, praktički više ne osposobljava mlade ljude.
Slike slobodnog svijeta sutrašnjice – pod ovim prekrasnim motom nastavljamo naše izvještavanje s Alternativnog WEF-a u Pragu.
Lijevi protiv desnih, gornji protiv donjih, migranti protiv lokalaca.
Većina stanovništva nekritički je tolerirala totalitarna ograničenja zbog koronavirusa.
Usklađenost je bila važnija od samostalnog razmišljanja.
Općenito, postoji nevjerojatan pritisak da se uklopiš, osobito u Njemačkoj.
Demonizacija pojma 'lateralni mislilac' simbolizira kako se slobodni duhovi trebaju iskorijeniti grubom silom.
Broj akademika raste, ali broj neovisnih mislilaca opada.
Neformalno obrazovanje odraslih izvan uobičajenih okvira potpuno je nepoznato masama.
To je obrazovni problem koji počinje u školi i završava našim užurbanim društvom.
Pojedinačni preopterećenost, stres, rizik od izgaranja, a gotovo nitko nema vremena ni slobodnog prostora za dodatno
obrazovanje, neovisno razmišljanje ili čak osobnu odgovornost.
Kritičari tvrde da je sve ovo namjerno, kako bi se poslušno stado moglo lako kontrolirati.
Radi, troši, plaćaj poreze i ne žali se. Ali je li to ono što želimo?
A kako bi vrijednosti i društvo sutrašnjice trebali ili mogli izgledati?
Osobna odgovornost je velika riječ koja je nužna u slobodnom društvu, ali se daleko premalo podučava i prakticira.
Da jednostavno osjećaš da si odgovoran za druge, da si odgovoran za vlastitu sreću i zdravlje, i da smo svi
jedno te da kad naštetimo drugima, naštetimo i sebi.
Tijekom protekle četiri godine, a zapravo i mnogo, mnogo godina prije toga, kritizirao sam ovu materijalističku medicinu,
konvencionalnu medicinu, koja ljude tretira kao strojeve, koja razdvaja tijelo, dušu i duh, koja traži i
pronalazi temelj zdravlja i bolesti u najmanjim gradivnim blokovima našeg materijalnog postojanja.
I stalno se pitam kako je to uopće moguće, da medicina nije napredovala, kad već dugo znamo, na primjer iz psihonormologije,
ali i iz psihosomatskih istraživanja, da zdravlje i bolest više ne možemo promišljati na bilo koji drugi način osim uključivanjem
nematerijalnih čimbenika, koji mogu biti čak i snažniji kad je riječ o tome što nas održava zdravima, a što nas čini bolesnima.
Oslanjao sam se na novinarstvo u njegovoj naivnoj formi, uvijek konzumirao sve vodeće medije i morao sam shvatiti da sam
pedeset godina bio prevaren i odveden na krivi put razmišljanja.
A pitanje zašto se nešto ne mijenja ne može se riješiti umom.
I važno mi je unijeti ovaj aspekt u ovu panel-raspravu. Ovo nije o razumijevanju.
Nije pitanje korištenja čistog razuma da bismo razumjeli što se dogodilo.
Prvo prosvjetiteljstvo prije više od 300 godina, u 18. stoljeću, dalo nam je priliku da se udaljimo
od plemstva i klera i da sebe doživimo kao građane.
Dobiveni smo dar razuma, i njime smo možda nanijeli mnogo štete.
Jer ono što se dogodilo nakon što smo isključivo koristili naš intelekt i izgubili naše racionalne, emocionalne i duhovne strane
jest da smo se kretali prema industrijalizaciji, tehnologiji, kapitalizmu i
neoliberalizmu, a sada smo stigli do transhumanizma.
To znači da ljudi sve više postaju strojevi.
I snažno zagovaram da, osobito s obzirom na posljednjih nekoliko godina, preispitamo svoj pristup i
usredotočimo se na iracionalno umjesto na racionalno.
Ako me pitaš kakvu sliku imam, moram ti reći da vjerujem da na svijetu nema nikoga tko nema posebnu sposobnost.
A ako u to vjerujem, onda bi zapravo bila naša društvena odgovornost pomoći im, ohrabriti ih, podržati ih i trenirati
ih kako bi mogli razviti taj talent i doprinijeti društvu.
Ako uspijemo u tome, nastat će sinergija među tim pojedincima koji imaju nevjerojatne sposobnosti.
Ako uspijemo u ovome, imat ćemo takav uspon u društvu i društvenim vrijednostima da, zahvaljujući tehnologiji koju smo
razvili posljednjih godina, nećemo imati nikakvih problema u zadovoljavanju osnovnih materijalnih potreba,
uključujući i pojedinačne luksuzne potrebe. Ali to bi tada bila sinergija i, zapravo, rajska situacija.
I ova me slika pokreće, i to mi daje snagu da sve to prebrodim, čak i ako se susretnete s malo neprijateljstva kad imate drugačije
ideje ili kad zahtijevate određenu razinu transparentnosti.
Pa, moram govoriti o medicini, mom području stručnosti.
Želio bih revolucionirati ovu bezdušnu medicinu.
Ne možeš to reformirati, to doista mora doći odozdo prema gore, moraš to poboljšati.
U prošlosti, kad bih slušao WHO, unutarnje bih se uspravio.
Mislio sam da oni najbolje znaju, i trebalo mi je dugo da shvatim da je ovo zapravo posljednja stvar koja nam treba.
Imam vic koji smo uvijek pričali jedni drugima kad sam bio na fakultetu: dajte studentu fizike zbirku
formula iz fizike i recite mu da ih nauči napamet.
Onda pita zašto? Ako mi treba, znam gdje se nalazi.
Dajte medicinskom studentu telefonski imenik njegovog rodnog grada i recite mu da ga nauči napamet. On će pitati: do kada?
Tijekom pandemije su govorili: "Molimo vas, cijepite se." Nisu pitali zašto, nego koliko često. Tako
poslušni, tako izravni i nikada ništa ne dovode u pitanje.
I jasno razlikujem medicinske stručnjake od liječnika.
Liječnika ima napretek. Sveučilišne bolnice vrve liječnicima.
Čitaju svaku studiju i u toku su s najnovijim zabludama.
Kad si u ovom poslu onoliko dugo koliko sam ja, sigurno znaš da postoje paradigmičke
promjene za koje se vjeruje da su uklesane u kamenu.
A onda netko dođe i kaže da to nije istina.
Kad to vidiš nekoliko puta, shvatiš da ništa nije uklesano u kamenu.
Svi znamo da su ljudska bića pojedinci – što se prevodi kao nedjeljiva dualnost.
I proširio bih to; rekao bih da ljudi govore o indivitrium – nedjeljivoj trojstvu između tijela, uma i duše.
I često mogu postojati psihološki problemi koji se fizički očituju.
Ako liječe tijelo, potpuno su na krivom tragu.
Liječnik mora osobu promatrati kao cjelinu, a ne kao zbirku njezinih organa, nego kao zbirku tijela, uma i duše.
Vjerujem da je pusto stanje obrazovanja u Njemačkoj potpuno namjerno.
Inflatorno dodjeljivanje pseudoakademskih titula za rodno osviještenje bilo čega.
Možete tome dodati bilo koji broj modnih izraza.
Vjerujem da nam nedostaje hrabrosti da to priznamo.
I ja ovo vidim kao krajnji rezultat dekadencije, zanemarivanja uzrokovanog bogatstvom u našem društvu, što dovodi do panike i
želje da se zadrži ono malo luksuza što je ostalo, da se održi taj lažni osjećaj sigurnosti, da se
podlegne svemu što nam se prikazuje kao sablasan prizor.
Ne, već osobna odgovornost u kojoj kažemo da odbijamo poslušati naredbu Nancy Faeser ili
smjernicu Karla Lauterbacha kada je riječ o cijepljenju.
Odbijamo poslušati nalog policajca da stavimo maske.
Ne, mi odrasli moramo naučiti reći: "Ne, to neću učiniti i snosit ću posljedice."
Po mom mišljenju, ovo je također najmirniji način da se to učini.
Jer je to pasivan način da kažem: odbacujem nešto, odbacujem ovo potčinjavanje, i ne podižem
pesnicu niti išta drugo da te odmah izbacim iz ureda.
Desetljećima su se političari i tvorci javnog mnijenja usredotočili isključivo na uništavanje svega, uklanjanje svih
granica, oslobađanje ljudi od svih kolektiva i svih ograničenja.
Nitko više nikome nije odgovoran. Više nema fiksnih, stabilnih stupova, pa čak ni našeg spola.
Dakle, više ništa nije fiksno, nema se gdje uhvatiti. Možeš biti sve ili ništa.
Mnogi se osjećaju kao da ne vrijede ništa i potom traže zamjenske identitete u konzumerizmu, u brendovima, modnim
markama. "Ja sam korisnik Applea" ili čak na društvenim mrežama, gdje možete pronaći zamjenske grupe.
Sve je to zamjena, ali nije stvarno. To su lažni identiteti.
Takvi su ljudi također vrlo lako manipulirani. Vrlo su podložni utjecaju propagande i manipulacije.
Nimaju korijene. Nemaju stabilnost, temelj vrijednosti, tradicija i stabilnih zajednica.
Mala i srednja poduzeća financiraju otprilike 80% prihoda.
Ovaj srednji sloj je toliko ugrožen, a mislim da nitko u ovoj skupini toga nije ni svjestan.
Imamo situaciju u kojoj smo bili previše uspješni u Europi, što je dovelo do toga da su nam se
konkurenti diljem svijeta sada okrenuli protiv nas.
Bilo da Amerikance sada nazivamo odraslima ili možda adolescentima, a mi smo još uvijek u vrtiću, to bi vrlo lako
moglo biti istina. Možemo raspravljati o tome gdje se nalazimo.
Situacija je takva da je Europa stekla neovisnost kroz financijski uspjeh, kroz gospodarski uspjeh.
Bilo je pokreta za slobodu, pa su se pojavile prilike s kojima nisu svi zadovoljni.
A situacija koju imamo u Srednjoj Europi jest da se od 3.500 skrivenih prvaka polovica
nalazi u zemljama njemačkog govornog područja.
Dakle, skriveni prvak, jedan od lidera u svojoj industriji, neizostavan. Ispred je po
pitanju tehnologije i prodaje – skriveni prvak.
Jasno je da naši globalni konkurenti nisu zadovoljni ovim, jer ih je osam milijardi, a nas je možda sto dvadeset milijuna.
To je pomalo nesrazmjer u pogledu performansi. Kako mogu staviti ovog konkurenta pod kontrolu?
Mogu generirati inflaciju, koja je prirodno 0,1/0,2 plus-minus, ali ne 10, 20 ili 30.
Dakle, moram u Narodnoj banci ispisati prilično puno novca i moram ga dati prilično jeftino.
Tada mogu 100% jamčiti da ću se pobrinuti za konkurentnost, jer plaće rastu, cijene materijala
rastu i više nismo konkurentni na svjetskoj razini.
Mi smo svjetski prvaci u izvozu, odnosno u njemačkom govornom području.
Ali to nije dovoljno, moram također uništiti osnovu, a osnova je energija.
Onda ću samo brzo dignuti u zrak Nord Stream. Da bih nadoknadio taj energetski učinak, morao bih
instalirati 120 nuklearnih elektrana da bih prepoznao vezu.
Odmah ću ugasiti nuklearne elektrane, prebacit ću se na alternativnu energiju.
Mračne stagnacije, ili kako god ih već zovete.
A ako to i dalje nije dovoljno, onda ću uvesti besmisleni porez na CO2.
A ako to i dalje nije dovoljno, uništit ću moral.
Ali s ovih pet mjera mogu srušiti i najjače gospodarstvo na koljena.
A što dolazi 2025., neki će ljudi gledati.
Međunarodna konkurentnost je u potpunosti uništena u posljednje tri godine.
Imam klijente koji su planirali ulagati u Europi sve do zadnjeg trenutka, a onda su rekli: "Stani, idemo u Dubai."
Kako je moguće da zemlja iznova i iznova bira svoje ubojice sa širom otvorenim očima?
Kako je moguće da nacija iznova bira ljude koji, kao kancelar, ministar ekonomskih poslova iz redova Zelenih
i ministar zdravstva, ne uhićuju odmah ljude na ulici, a da pri tome ne osjećaju samomržnju?
Moraš se mrziti ako radiš na vlastitoj ukidnji, a zatim to plješćeš, ideš na televiziju i tvrdiš da smo na konferenciji
Zelenih konačno potvrdili da Njemačka mora služiti svijetu.
Ne, za ime Boga, nisam.
Mora ostati tiha i ponašati se kao dobra zemlja među svojim susjedima.
Ali ne mora služiti nikome niti otplaćivati bilo kakve dugove. Isto vrijedi i za druge.
Samoprezir je ključ, a odgovor na to, točno kako si rekao, jest naučiti voljeti sebe. Uvijek sam pomalo oprezan prema tome, jer
zvuči tako narcisoidno voljeti sebe, osjećati suosjećanje prema sebi, otpustiti patološku sumnju
u sebe. To je veliki izazov, potpuno se slažem.
Možda bismo se trebali pozabaviti i kulturom krivnje. To je nešto o čemu ljudi stalno izbjegavaju govoriti, ali sada je riječ
i o zemlji te o toj krivnji i sramu zbog toga što su Nijemci.
Jesam li bio previše neizravan?
Da, bili ste previše neizravni da biste se doista pozabavili činjenicom da bi se netko trebao stidjeti ili čak biti
desničarski ekstremist ako kaže: "Ponosan sam što sam Britanac."
Ponosan sam na njemačko herojstvo i kreativni duh.
O, Bože, upozoravajuća svjetla za desničarski ekstremizam trepću u našim umovima,
prijeteći našem kulturnom naslijeđu i našim precima.
Dakle, tako to jest, tu počinje ljubav prema sebi ili mržnja prema sebi, jer sam stalno u poricanju i sramim se.
Stoga je izuzetno važno da se time pozabavimo, ali ako nastavimo upirati u to davno vrijeme, udarati se u prsa
i ispričavati se zbog toga, nikada nećemo iz toga izaći.
Moramo učiti od djece. A također moramo učiti i od starijih, koji na samrtnoj postelji kažu sebi: "Pa,
zapravo, ono što nisam uspio postići bili su odnosi."
Sve ostalo sam uspio.
Kupio sam svoje Ferrarije i ne znam o čemu je tolika frka.
Ali ono od čega zaista patim i što bih ponovno učinio jest imati zdravu vezu.
I mislim da je, ako ovo primijeniš na društvo, ta funkcija uzora vrlo, vrlo, vrlo važna stvar.
To još nije postignuto, ne kao trener, nego svatko za sebe, što može doprinijeti boljem društvu,
postati najbolja verzija sebe i potom biti uzor.
Ako pogledate prosječne škole, osobito u Berlinu—ja sam iz Berlina, koji je doista posljednja, najdublja
rupa u Njemačkoj, avangardna država u svakom pogledu.
Jer nitko u Njemačkoj ne treba smijati se, jer ste svi na putu da postanete poput Berlina u ovoj zemlji.
A ako pogledate školu u Berlinu, vidjet ćete da krovovi imaju rupe, da je u razredu toliko djece da čak ni najposvećeniji
učitelj koji stoji sprijeda nema šanse da ih dovede pod kontrolu, onda učenici u razredu čak ni ne razumiju
službeni jezik kojim učitelj govori, a roditelji šalju svoju djecu tamo misleći da će se oni sami snaći.
Ne, upravo tako treba biti. Privlačimo ljude koji žele postati državni službenici u škole.
Ljudi tamo odlaze gotovo bez poteškoća nakon što i sami završe školovanje, zatim upisuju te škole i
sretni su što su napokon postali državni službenici.
To je nevjerojatno.
Dakle, školski sustav je kratak, brz pregled našeg cjelokupnog državnog sustava.
A ako ne počnemo rušiti ove škole i obnavljati školski sustav, onda je bolje da uopće ne pokušavamo ni ostalo.
Dakle, ono što me pokreće, i ovo može zvučati okrutno, jest smrt.
Je li smrt, kad o tome jednostavno razmislim, ono što želim moći reći samome sebi na samrti ili ono čega ne želim žaliti?
I to je nešto na što se prilično često podsjećam.
Jednostavno želim svakoga dana biti najbolja verzija sebe, jer nikada ne želim sebi prigovarati što
nisam živio ovaj život punim plućima i dao sve od sebe.
Nema razloga da ne dajete sve od sebe svaki dan.
Mnogi me ljudi stalno pitaju kako uspijevaš sve to napraviti?
Ali to je doista samo ta želja, taj život za koji sam toliko zahvalan – to je drugi savjet: zahvalnost – nevjerojatno
sam zahvalan na ovom životu i želim ga u potpunosti uživati.
I to mi daje toliko snage: ograničenost s jedne strane i zahvalnost što jednostavno
crpim toliko energije da postignem toliko toga.
Mogu to prenijeti dalje.
Sigurno ste primijetili jednu stvar, dragi gledatelji: čekanje Spasitelja je besmisleno, jer je Spasitelj već ovdje.
Ti si svoj spasitelj.
Tema je globalno rješavanje sukoba sutrašnjice, i mi se, naravno, bavimo globalnim izazovima.
Jedan od glavnih uzroka masovnih migracija je nesumnjivo rat, bez obzira radi li se o ekonomskom ratu ili o vojnome sukobu.
Jasno je da su korisnici ovih razvoja korporacije i lobiji, i ovaj lanac sukoba mora se prekinuti.
Pa, svakako izgleda kao da postaje sve gore i gore.
Sada zaista stojimo na rubu litice Grand Hotela.
Činjenica je da bismo se sada mogli izravno uključiti u vrlo žestak rat.
Civilne građevine svugdje se drobe. To prirodno uzrokuje ogroman val izbjeglica diljem svijeta.
A vlade u bogatim zemljama ni na koji način nisu spremne niti voljne odgovoriti na odgovarajući način.
Naprotiv, cijela izbjeglička kriza se komercijalizira.
Pa, na primjer, u Njemačkoj postoji tvrtka pod nazivom Serco.
To je britanski konglomerat koji prodaje ili plasira 30 % svojih proizvoda u obrambenom sektoru i
upravlja više od 120 azilnih centara u Njemačkoj.
Vrlo profitabilan posao, a koji je također odgovoran iza kulisa za zatvaranje domova za
umirovljenike, osobito tijekom pandemije koronavirusa.
Ovo je vrlo ozbiljna stvar. Domovi za umirovljenike namjerno su dovedeni do bankrota zbog koronavirusa.
I mi jednostavno vidimo da, sve dok se ne obuzda ovo cjelokupno neobuzdano profitiranje na tuđoj nevolji.
To znači da ono što se zapravo treba dogoditi jest obuzdavanje financijskih špekulacija.
Ono što svijet gura u bijedu je, na primjer, dominacija dolara.
Što mnoge zemlje gura u bijedu? To su sankcije.
To je špekuliranje na financijskim tržištima o padu čitavih zemalja i gospodarstava.
Oni se na to oslanjaju, a tisak koji su kupili koristi se za rušenje ove zemlje.
I tko je zapravo na čelu?
Ovdje u Njemačkoj su to stratezi investicijskih banaka koji u suštini samo daju političarima gotove teze.
Politika je sada samo odnosi s javnošću i pitanje kako prodati određene strategije.
Vidimo da društvene napetosti također eksplodiraju u svim tim zemljama.
I mogu samo apelirati na sve da ostanu smireni i zaista razmisle o konceptu.
Dakle, ljudi na dnu sada bi se morali razviti u think tankove, think tankove odozdo prema gore, da tako kažemo.
Ovo nam naravno daje novo oružje u obliku migracije. Jer je migracija oružje.
Također se namjerno koristi za destabilizaciju drugih zemalja, u ovom slučaju Njemačke ili Austrije.
Trenutno se nalazimo u situaciji sličnoj onoj prije Prvog svjetskog rata, gdje se lokalni sukobi koji se čine međusobno
nepovezani iznova i iznova izbijaju, a zapravo su povezani.
Dakle, tada su bili Balkanski ratovi.
Danas se ratovi u Ukrajini i na Bliskom istoku stapaju u jednu veliku bitku koju nitko ne želi.
Mislim da, budući da se dijelom rađa iz proturječnosti, iz interesa i iz ljudske prirode u svom najgorem obliku, neće biti
moguće spriječiti ga u smislu uspostave ere potpune prijateljskosti i mira, nego ga je
moguće zaustaviti tako da se suzbiju ratni huškači.
To jest, stvaranjem političkih uvjeta u kojima oni koji druge gurnu u rat jer im to koristi, služi
njihovim interesima i donosi im profit, to ne mogu učiniti.
To je zadatak politike. Također je zadatak medija i novinara stvoriti takvu situaciju.
I da ljudima bude jasno da se ništa ne događa slučajno – ništa nije pripremljeno temeljitije od rata koji iznenada izbije.
Ali u kontekstu u kojem izbije rat, nešto se gubi: pravda.
Upravo smo to svjedočili u Siriji. Čim je Sirija iznenada pala, napali su je izraelski zrakoplovi, izvršivši 250 zračnih napada.
To je ključna točka.
Živimo u društvu u kojem psi jedu pse. Živimo u društvu u kojem vlada konkurencija.
I na kraju, rat je samo ono što radimo na poslu.
Također moraš pogledati i odozdo.
Kako se ljudi zapravo socijaliziraju, obrazuju i uvježbavaju da ovo prihvate kao nešto normalno?
Jedna će osoba jednostavno ostati po strani. Ne slažem se s tim.
Jednostavno vjerujem da ono što definira čovječanstvo jest da su ljudska bića, kako je i zamišljeno, društvena stvorenja.
Ali nas doslovno drilaju i obučavaju da se natječemo u malim jedinicama. Zatim gradiš karijeru tako što udaraš one ispod sebe.
I od tih ljudi stvarate globaliste i ljude koji sve prihvaćaju.
Mislim da bi, s obzirom na ono o čemu raspravljamo na panelu, 90 posto ljudi tamo vani nemalo pojma o čemu govorimo.
Oni vjeruju da je nalog poput onog koji imamo nešto što pronađeš, nešto što ti se dostavi, nešto što samo trebaš potpisati.
Ali demokracija uopće ne funkcionira tako.
Demokracija ne znači samo imati pravo glasa, nego i imati dužnost glasati.
I vjerujem da bismo se trebali svugdje uspraviti i reći da ovo ne želimo.
Jer kad je riječ o migraciji i remigraciji, jedno je sigurno: naravno, svaki narod ima pravo na identitet, to je sasvim jasno.
Ali oni koji dolaze k nama također imaju pravo na dom.
Oni uopće ne žele otići odatle.
Također ih bombardiraju i tjeraju. Nude im se uvjeti koji život u njihovoj kulturi čine nemogućim. Moramo to također prepoznati.
A onda te dvije skupine spojimo. One se zatim počnu boriti. A mi ne vidimo one koji povlače konce.
Remigracija je definitivno nužna, jer vjerujem da samo narodi mogu spasiti svijet od
globalista, a samo remigracija može spasiti naš narod.
Jer moje pitanje, kojim bih želio zaključiti ovaj prvi govor, glasi: Zašto nitko ne pita hoće li sada biti
potaknuti novi valovi migracija u Saudijsku Arabiju?
Zašto nitko ne pita hoće li sada biti valova migracija u Azerbajdžan?
Postoji 57 islamskih zemalja, Saudijska Arabija je nevjerojatno bogata. Grade novi grad pod nazivom Neom, imaju ogroman
šatorski kamp koji im treba samo jednom godišnje za hadž.
Mogli su primiti tisuće i tisuće.
Također su djelomično krivi za ono što se trenutno događa u Siriji jer su pomogli financirati te džihadističke milicije.
Zašto bi Europa uvijek trebala patiti?
Dakle, razmjena stanovništva u Europi, ovo oružje migracija, proizvoljno stvaranje multietničkih država u
kojima ćemo mi, lokalci, uskoro biti u manjini, mora se razmatrati odvojeno od ovih geopolitičkih pitanja.
I ovaj nevjerojatan trik koji je ljevica, ili bolje rečeno pseudo-ljevica, upravo izvela, predstavljajući masovni
pokret i masovnu migraciju kao nešto pozitivno i humano.
I nije. Ni za nas ni za migrante, uključujući ekonomske migrante koji dolaze.
Obitelji se razdiru; prakticiramo demografski vampirizam. Kad čujem ljude kako kažu da
trebamo regrutirati kvalificirane radnike, pomislim:
Opljačkavamo zemlje u kojima su najpotrebnije.
U Mozambiku je 70 posto liječnika koji su se školovali u zemlji emigriralo.
Kamo će onda otići ljudi koji tamo žive? Pratit će ih u Europu.
To je vrlo ključna točka.
A milijuni žena koje ovdje s nama čiste, brinu se o drugima ili se prostituišu također su razdirane obitelji.
Ova masovna migracija je nehumana u svakom pogledu.
I potpuno se slažem s tobom, moramo opovrgnuti ovu moralnu licemjernost, ovaj pseudo-humanizam i pokazati da
jedino jedna skupina ima koristi od masovnog pokreta i masovne mobilizacije čovječanstva, naime globalisti.
Narod od ovoga nema koristi.
Dakle, ako Koronu promatrate na složen način, sve se razmatra samo pojedinačno.
Tek sada ljudi saznaju da postoje korisnici, da je to poslovni model i da je
farmaceutska industrija zaradila milijarde i milijarde.
Da su liječnici koji su se pojavili bili kupljeni od strane znanstvenika koji su proveli studije za koje su dobili
milijune u financiranju, kao što smo već danas ovdje čuli.
Postoje političari i mediji koji od toga profitiraju. Postoji razmjena osoblja.
I to zapravo vidimo u svakom kompleksu, bez obzira radi li se o migraciji; to je također postalo poslovni model od kojeg velike
korporacije i međunarodna financijska industrija profitiraju.
Isto vrijedi i za prijenose, na primjer, natrag u zemlje podrijetla, koji su ponekad
podložni visokim naknadama i nepovoljnim tečajevima.
I, naravno, rat je krajnji poslovni model.
Ako pogledate istočno širenje NATO-a, svaka zemlja koja mora ili želi biti prihvaćena mora
preurediti cijelu svoju vojsku prema NATO standardima.
To znači, naravno, da se moraju točno usredotočiti na američku industriju oružja. To smo već danas imali.
To mora dovesti streljivo, opremu, softver i oblak do NATO standarda.
Dakle, velike tehnološke tvrtke, Microsoft i Amazon, zaradile su stotine milijardi dolara
pružajući usluge u oblaku Pentagonu, CIA-i i NSA-i.
Pojavili su se ogromni divovi podataka. Stvoren je veliki poslovni model.
A što je osobito drsko jest da je jedan od glavnih korisnika, BlackRock, koji ima značajne interese u mnogim, mnogim
proizvođačima oružja, prije samo nekoliko dana izašao u javnost i rekao da bi želio vidjeti fond za rekonstrukciju Ukrajine.
"Ne želimo za ovo nikakav novac", rekli su drsko, "ali samo želimo to upravljati tako da i
njihove tvrtke BlackRock mogu od toga profitirati."
Dakle, to je prilično ciničan poslovni model.
SAD ima ogroman teret duga koji se nikada ne može otplatiti.
I u tom trenutku prijetnja rata se povećava.
Učinite to jednom, kao što smo uvijek vidjeli u prethodnim ratovima: kad financijski svijet, kad neosigurani mjenice ili
fiat novac više nemaju nikakvu podlogu, onda morate počistiti.
Zatim moraš počistiti stol, oprati sve i, nakon rata, iz temelja razviti novi svjetski poredak, poput Bretton Woodsa.
Ljudi vjeruju da će Trump sići s neba i da će sve biti u redu. To se neće dogoditi.
To je više u interesu onih koji nas žele paralizirati. Oni žele da vjerujemo da ćemo biti
otkupljeni, jer tada to nećemo učiniti sami.
Nakon napada u SAD-u, Trump je gotovo stekao svetacački status.
Takva je božanska providnost, koja je uzrokovala pomak i prolazak lopte.
Ne to.
Možda ga je trebalo upucati, možda je imao sreće, ne znam. Ali on nije božansko biće.
Trump je vodio kampanju pod sloganom "Učinimo Britaniju ponovno velikom".
I to se mora shvatiti ozbiljno. Ali također moramo jasno razjasniti što to ne znači.
Učinimo Ameriku ponovno velikom ne znači učiniti Njemačku suverenom. Ili učiniti Europu velikom.
Ili učinite svijet boljim mjestom, ali istaknite američke interese.
To je njegova dužnost kao američkog predsjednika. Za to je izabran.
Međutim, u slučaju sumnje, učinit će to na štetu drugih država, drugih interesa i drugih suvereniteta.
Nikada ne smijemo nasjesti na ideju da zemlju vladaju isključivo moćna baza ili obitelj; naprotiv,
svaka zemlja ima razne vladare ili bogate obitelji.
Arend Oetker, tadašnji voditelj Atlantikbrück 2005., rekao je da Amerikom vlada 200 bogatih
obitelji i da bismo željeli imati dobre kontakte s njima.
A oni koji sada podržavaju Donalda Trumpa osjećali su da ih prije drugi zapravo nisu podržavali.
Dakle, sada glasaju, vole poslati konja u utrku, ali to je ista utrka.
Stoga se ništa neće promijeniti.
Ali činjenica da čekamo da netko dođe i učini to bolje pokazuje kako smo bili uvježbani.
Da u demokraciji, gdje građani odlučuju, čekamo spasitelja kojeg zatim možemo izabrati svakih četiri ili pet godina.
To je prva stvar koju moramo prihvatiti. To ne može biti istina.
To znači, vidjet ćemo jesmo li sretni. Ali kad pitaš tko trenutno pokreće promjenu režima u Siriji, tko je to?
Bili su ukrajinski vojnici, obučeni od Britanaca.
Zar im Ukrajina sada ne treba? Trenutno ne. Ondje više ne mogu ništa učiniti.
Ali u Siriji oni još uvijek mogu napraviti razliku. Tamo su na najvećoj benzinskoj postaji na svijetu.
I tada imate malo pregovaračke moći nad tim što bi se trebalo dogoditi u Ukrajini nakon Trumpa.
Usput, Britanci su u tom pogledu daleko ispred, što se također može vidjeti iz činjenice da se nigdje ne pojavljuju.
Britanci su u tome zaista prilično dobri.
Pa, moram reći, to je zaista džentlmensko. To je u After Eight stilu.
Ne pojavljuju se. To pokazuje koliko su relevantni.
I tako je to, sa Sirijom odjednom uklanjamo dva igrača s ploče.
Oni razbijaju šiitski polumjesec, Jemen, Libanon i Siriju.
Bombe padaju u svim smjerovima. Nitko o tome ne govori.
I istovremeno, ako istisnu Ruse iz Sirije, a to je jedino što je važno, izbacuju Tartus iz igre.
Najvažnije i jedino mediteransko pristanište za Ruse tamo.
Dakle, trebali bismo sebe vidjeti kao jednu ljudsku obitelj i zapitati se: kako želimo nastaviti u budućnosti?
Jer svi imamo pravo na dom.
A što je apsurdno jest da nije kao da nema dovoljno svega. Ima dovoljno za svakoga.
Ako bismo to raspodijelili pravedno, ne bi bilo masovne migracije.
Ali to je politička intriga koja se ovdje odvija. To je Machiavelli u svim područjima.
Trebali bismo razviti nacionalni osjećaj za njemački govoreći svijet. To ne znači da su ostali glupi.
Ali mi imamo pravo na njemačkog govornog svijeta, jezično područje, kulturno područje i ponosni smo na to.
Možemo jednostavno reći to.
I to je prva stvar koju možemo programirati, jer tada vodimo ljude sa sobom, jer im je to opipljivo.
Da možemo ponovno pokrenuti nacionalni ponos za ono za što se zalažemo i iznijeti ga na pozornicu.
Zastupamo njemačko razmišljanje, njemačku kulturu i njemačko inženjerstvo.
A mi također podržavamo njemačku trgovinu.
Jer ako su Nijemci išta naučili iz povijesti, onda je to da rat nije dobra ideja i da ne pobjeđujemo.
Ne znam tko bi mislio da bismo mogli pobijediti u kampanji protiv Rusije.
Dakle, priča kako sam je naučio prošli put nije završila baš dobro.
Ne bih to učinio.
I mislim da bi ljudi bili užasnuti kad bi saznali koliko su duboko Ured za zaštitu Ustava, tajne službe i Savezni ured
kriminalne policije iskorišteni od strane saveznih država.
I više ne štite sigurnost, već samo se bore protiv kriminala, protiv organiziranog kriminala, koji doista
postoji i ionako je dovoljan problem, ali sada se bore i protiv vlastitih građana, protiv medija.
To je sljedeći trik: spasiti demokraciju sada kako bi se kasnije ukinula.
Ovo se može vidjeti u izbornim rezultatima u istočnim državama.
U Turingiji, gdje je AfD bila najveći pobjednik s 32 posto glasova, sada postoji koalicija četiri
stranke, koja se naziva savezom triju stranaka.
I sklapaš još jedan savez s ljevicom, to jest sa SED-om.
CDU sve ovo podržava samo da bi zadržao vlast zbog nekoliko ministarskih mjesta.
Sve institucije propadaju, uključujući politiku, medije i sudove, kao što smo vidjeli s koronavirusom.
I to je zasigurno duboka država u svom najčišćem obliku.
Prikaz da ljudi još uvijek nekako mogu izabrati legitimnu vladu, koja je u većini slučajeva tek
izbor između sličnih kandidata, sada se bliži kraju.
Ali ono što također možemo prepoznati jest da smo toliko prožeti propagandom i obrazovanjem da mislimo kako bismo,
kad bi se sada pojavio pravi čovjek, na njega stavili okladu.
I to se neće dogoditi. To bi opet bilo centralizirano.
A ključna je stvar ustati i reći: neću čekati, nego ću se baciti na posao i jednostavno to sam napraviti.
A ono što je trn u boku uobičajenih osumnjičenika jest to što smo toliko samouvjereni da se ovdje pojavimo i
jednostavno kažemo: vi ste tako smiješne ptice, više ne predstavljate nikakvu prijetnju.
Smiješno je što radiš tamo.
Često analiziram koliko je carstvo stabilno i ima li to veze s medijem koji se koristi za komunikaciju.
Zvuči komplicirano, ali je jednostavno.
Najstabilnije carstvo koje je svijet ikada vidio bilo je ono drevnih Egipćana.
Komunicirali su na kamenu, što možete vidjeti i danas.
Danas se suočavamo s komunikacijskim sredstvima koja su znatno brža, barem od Marconija. A
danas imamo globalno carstvo koje posluje digitalno.
Ako isključite struju ovom globalnom carstvu, gotovo je. Ono će prestati postojati.
To znači da kontrola nad nama također dolazi putem naših mobilnih uređaja.
Kad ih odložimo, kad isključimo svoje digitalne uređaje, nevidljivi smo. To je naša moć.
Moć je u tome što je jednostavno više ne uključujemo, i tada više nismo dostupni.
Rečeno nam je da budemo dostupni kako ne bismo ništa propustili.
Drže nas u toku, zapravo nas drže zauzetima.
Ravnoteža moći promijenit će se tek kad odlučim koje ću medije dopustiti u svoju glavu.
To je prva stvar. Više to ne gledam.
Kad smo srušeni, moramo razmisliti kako je druga strana to uspjela učiniti.
Kao što je Ken već spomenuo, oni su to postigli putem tih think tankova, tih diskretnih transatlantskih mreža.
Nešto nam je uvijek, da tako kažem, predstavljano na šokantan način.
Moramo sada početi umrežavati se.
Moramo osnovati vlastite think tankove.
Imamo toliko izvrsnih inicijativa u Njemačkoj, ali one nisu ni svjesne jedna druge.
Nema potrebe izmišljati toplu vodu kad je u Jühndeu uspostavljeno energetski samodostatno selo.
I negdje drugdje netko drugi to također želi učiniti. Tada možete ondje okupiti stručnjake, profesionalne novinare koji
to mogu prenijeti ljudima na zaista dobar i razumljiv način.
Za to su nam potrebni stručnjaci.
Siguran sam da na sveučilištima ima prilično mnogo ljudi, profesora s pesnicama stisnutima u
džepovima jakni, koji su izolirani i željeli bi učiniti svoju stručnost dostupnom javnosti.
I moramo nešto poduzeti po tom pitanju. I mislim da, da, moramo smanjiti sebičnost; davanje je blaženije od primanja.
To je vrlo ohrabrujuće. To smo vidjeli i tijekom pandemije koronavirusa – kakvu smo unutarnju snagu
razvili, kakvu smo radost osjetili pomažući jedni drugima.
I mislim da je to doista moć. S njom možemo čak, da, učiniti Duboku državu zastarjelom.
Većina ljudi koji su se probudili i koji su prepoznali i razumjeli problem ne vraćaju se.
To je kao voće koje pada s jabuke. Neka padaju ranije, neka kasnije.
To znači da je svaka osoba koju probudimo netko koga su elite gotovo zauvijek izgubile.
Natjerali ste nas da ustanemo.
Primijetili smo to tijekom pandemije koronavirusa, a ovaj panel AUF1 također je znak da i sami prepoznajemo koliko smo
snažni, koliko smo povezani, koliko smo postali samopouzdani.
Također se nadam da će gledatelji steći nadu kad vide da ovdje postoje ljudi koji se time bave puno radno
vrijeme, kao svojim glavnim zanimanjem, i razmišljaju o tome kako bismo se mogli izvući iz ove nevolje.
I vjerujem da je Corona pokrenula neku vrstu političke pubertete kod većine ljudi.
A sada smo prisiljeni se odseliti i trebali bismo se odseliti.
Kad jednom odseliš i neko vrijeme budeš odsutan, ništa što bi mi otac ili majka mogli ponuditi ne bi me moglo
natjerati da se vratim u svoju dragu staru dječju sobu, iako bi mi upravo to ponudili.
Prvo, moj otac je mrtav, a moja majka je pomalo senilna.
Ovo se također može primijeniti na zemlje: Hvala vam puno na ponudi. Ali ja sam odrastao i sam ću voditi svoj život.
I svatko tko to odbaci ne zaslužuje slobodu.
Danas smo uspjeli zaviriti u budućnost kroz ove različite teme i vidjeti kako bi mogla
izgledati ako uspijemo razviti potrebnu snagu.
Što želimo vratiti ljudima, što nam je oduzeto.
I to je pokretačka snaga. I pokazali smo jednu stvar iznad svega drugog. Možemo postići nešto.
Potrebni su nam jasni ciljevi i jasna vizija. I moramo raditi na njima s nepokolebljivom odlučnošću.
Pokazali smo da to možemo učiniti, činimo to i nastavit ćemo to činiti. Hvala vam.
Što svaka osoba može učiniti sada?
Širite vijest, širite vijest, širite vijest, i ne samo putem internetskih medija, nego i namjerno izvan mreže.
Baš kao što moj otac, Ivo Sasek, već 15 godina to čini primjerom S&G mreže.
Možete nadahnuti ljude i reći: Samo proslijedite ovo dvjema osobama, i kad ga proslijedite dvjema osobama, pa opet
i opet. Tada ćete u dvadeset koraka biti na kraju svijeta.
To je ekstremna fascinacija time čime možete pridobiti ljude kad se digitalna vrata zatvore.
Ovo zahtijeva strateške mreže, lokalno organizirane mreže.
Širite vijest, širite je koliko god možete – digitalno, a ako to bude i dalje ograničeno, offline, koliko god možete.
Svatko to može učiniti.
Pošalji ovaj video dvjema osobama.