Alternativni WEF - Bistvo 9 ur formativne sodobne zgodovine.
Na alternativnem WEF v Pragi so se zbrali številni svetniki razsvetljenskega prizorišča.
Alternativni WEF je protiutež veliki ponastavitvi, alternativni think tank za svobodni svet prihodnosti.
Kla.TV predstavlja bistvo zgodovinskih govorov, razburljivih razprav in ekskluzivnih intervjujev.
Celotno vsebino alternativnega WEF lahko najdete na spletni strani AUF1: www.auf1.tv/alternativ-wef .
Te dni se je zbrala smetana razsvetljencev, borcev za svobodo, da bi začela nekaj zelo posebnega.
Želimo se upreti globalizmu, zatiranju, miru in svobodi.
Živimo v težkih časih, zato je pomembno, da se povežemo, zavežemo in ustvarimo mrežo.
Na oder pa bi radi povabili dva, ki sta se nam pridružila pri tej zamisli: Elso Mittmannsgruber in Stefana Magneta.
Da, to idejo sem dobila, ker sem prebrala članek Klausa Schwaba o začetkih WEF.
Potem pa sem videl in prebral, kako majhen je bil začetek.
In to me je nekako navdušilo. To je pomembno.
In ni vklesano v kamen, da mora globalistični WEF držati žezlo v svojih rokah.
Sedaj ima lahko konkurenco, zdaj mora imeti konkurenco alternativnega sklada WEF.
Kdo drug bi to lahko storil bolje kot tisti, ki so že pokazali pogum in se spopadli s sistemom.
Povedati je treba, da sta ti v osnovi različni osebi zdaj vzpostavili dialog.
Če se ozremo nazaj, bo to zgodovinski trenutek, ko nam je uspelo zbrati toliko velikih osebnosti, ki se morda ne
strinjajo glede vseh vprašanj, vendar jih združuje skupni cilj, to je volja po samoodločbi, suverenosti in svobodi.
In vsi, ki so tu vključeni, so odločeni dati vse od sebe, da bi to dosegli, saj brez teh vrednot prihodnost ni nič.
Hvala za trenutek in še en velik aplavz za pobudnike.
Smo v češki prestolnici Pragi, čudovitem mestu, v čudovitem kongresnem centru.
Zato je povsem naravno, da je pozdravne besede izrekel nekdo, ki je imel v tej državi vedno pomembno vlogo.
Nekoč je bil stalni gost Svetovnega gospodarskega foruma v Davosu.
Zdaj je zamenjal stran in je na alternativnem forumu WEF.
Veseli nas, da je tukaj, da nam je izkazal to čast in predvsem, da je imel tudi uradni pozdravni nagovor.
Nekdanji predsednik, Dr. Vaclav Klaus. Prisrčna dobrodošlica.
Zame je eden od teh simbolov ta hotel in ta dvorana.
Nazadnje sem bil tu leta 2008 na svojem zadnjem kongresu ODS.
Nekateri morda veste, da je ODS civilnodemokratska stranka, ki sem jo . . .
Razvoj te stranke, tako kot razvoj, politični in ideološki razvoj celotne Češke republike in Evrope, se je postopoma premikal
v smer današnjega postpolitičnega in postdemokratičnega sveta.
Zato sem se odpovedal častnemu predsedovanju v tej dvorani. Nisem želel biti tukaj.
Že takrat sem jasno videl in, upam, razumel močne težnje zahodnega sveta.
Grozili so, da nas bodo pripeljali v današnji tragični svet.
Po mojem mnenju ima danes najpomembnejšo vlogo ideologija multikulturalizma, ki
proizvaja, hvali in zagovarja množične migracije.
Ta ideologija sploh ne pozna besede svoboda.
Načeloma je agresivno usmerjen proti glavni instituciji demokracije, proti nacionalni državi.
Vendar je narod nedvomno temeljni in nenadomestljivi element človeške družbe.
Današnji močan genderizem ali radikalni feminizem napada biološko bistvo človeka in s tem osnovo človeške družbe, ki je družina.
Kot predsednik vlade in predsednik Češke republike moram priznati, da sem jo pripeljal v EU.
Moj znani poskus, da bi v zadnjem trenutku potegnil zasilno zavoro in kot predsednik republike
ne bi podpisal Lizbonske pogodbe, je bil zaman.
Zato se je evropsko povezovanje v zadnjih letih in desetletjih vsekakor spremenilo v politično združevanje.
Zamisel o prijateljskem in vzajemno koristnem sodelovanju med suverenimi evropskimi državami je preteklost.
Zagotovo nisem edini, ki pravi, da je celoten Zahod, zlasti Evropa, v zatonu.
Izziv našega časa je preprečiti, da bi se današnje nazadovanje nadaljevalo tudi jutri.
Upajmo, da bodo pri tem pomagale konference, kot je ta.
Želim vam produktivno srečanje. Najlepša hvala.
Gospe in gospodje, dragi domači gledalci, dragi sodelavci, popolnoma se strinjam s profesorjem Vaclavom
Klausom, ko pravi, da se moramo s svetom ukvarjati zdaj.
Zahvaljujem se mu za te jasne in osvežujoče besede iz ust pravega državnika, ki se še vedno zaveda
odgovornosti, za razliko od tistih, ki so se zdaj dvignili, da bi naš svet dejansko vodili v brezno.
In poznate me. Sem prijatelj jasnih besed in zelo jasno predstavim dejanski položaj.
To, kar se tu dogaja pred našimi očmi, je neposredna pot v pogubo.
To je povsem namerno, saj so si določeni krogi vzeli v glavo, da izvedejo tako imenovani veliki ponovni zagon,
popolno reorganizacijo, preoblikovanje in s tem uničenje srednjega razreda, uničenje evropske družbe blaginje.
Ne gre le za gospodarske interese, ne le za izčrpavanje kapitala in največjo razlastitev v zgodovini človeštva.
Gre za to, da si ti krogi želijo zagotoviti moč, sodobno tehnologijo in digitalizacijo za prihodnost.
Tako lahko počnejo stvari, o katerih so faraoni in cesarji lahko le sanjali.
Zdaj hočejo zapreti vrečo, da ne bo nikoli več svobode za nas, za reveže, za 99 odstotkov, da bo 0,001 odstotka superbogatih,
globalistov, milijarderjev lahko imelo večno oblast.
In to je tisto, proti čemur smo se spopadli, in ne želim, da bi danes in vi danes in v naslednjih
dogodkih usmerjali energijo na to, kar je danes slabo.
Da, potrebujemo jo kot trdno točko, da bi spoznali, kako bi lahko stvari izboljšali.
Na tem alternativnem WEF-u pa se želimo namenoma osredotočiti na to, kakšna bi lahko bila boljša
prihodnost, govoriti o rešitvah in začeti s skupnimi močmi.
Ko se zberemo in pogovarjamo, se prihodnost že začne.
Ker oblastne elite delajo vse, kar je v njihovi moči, da bi zagotovile, da bo njihov veliki ponovni zagon in njihov novi
globalistični svetovni red postal resničnost, in vsakdo, ki mu nasprotuje, bo odstreljen, razglašen za
pripadnika nižje kaste, tako rekoč za izobčenca (= outsiderja), in se bo potem proti njemu ustrezno boril.
Kljub vsemu, kljub vsej tej atmosferi strahu pred mnenjem in prepričanjem, še vedno obstajajo pogumni
ljudje, ki gredo proti toku in imajo pogum govoriti resnico.
In koga je bolje poklicati kot tiste pogumne ljudi, ki so se v zadnjih štirih letih izrednih razmer odlikovali, ki so prišli
iz skrivališč, se postavili na noge in vztrajali pri svojem?
Kdo bi bil bolj usposobljen za razmišljanje o jutrišnjem svetu zdaj?
Zato so bili vsi, ki danes sodelujejo na tem dogodku, izbrani posebej, saj so si na svojem področju že ustvarili ugled.
Za svoje poslanstvo sem si zadal, da združujem ljudi, da poskušam stvari razvijati naprej ali
da podpiram stvari, ki se že dobro razvijajo.
Mimogrede, na drugi strani ni nobenega idealizma.
Odvzemite milijarde subvencij. Ali mislite, da bi ARD naslednji dan še vedno oddajala?
Ali menite, da bi bil kdo od poklicnih politikov še vedno v Bundestagu?
Za ta režim ni idealizma.
Na naši strani je idealizem, sposobnost trpljenja in pripravljenost na žrtve.
Nato pa morate sestaviti ena in ena ter ugotoviti, kdo bo na koncu zmagal.
Ta dogodek smo organizirali z zaupanjem v ljudi, z zaupanjem v sodelavce, predvsem pa z zaupanjem, da obstaja potreba, da
si ga bo ogledalo veliko ljudi, da jih bo navdihnil, da bodo iz njega sami črpali projekte in da ga bodo seveda podprli.
Prepričan sem, da to zaupanje ne bo razočaralo. In to zaupanje je značilno za vse nas.
Tema letošnje konference, ki je tudi moto prvega alternativnega WEF, je: Podobe svobodnega sveta jutrišnjega dne.
Želimo predstaviti, kako si predstavljamo jutrišnji svet, ne glede na politično realnost. Kaj si želimo?
Včasih moramo spremeniti svojo pot. Vendar ostajamo zvesti cilju, ostajamo zvesti šahovnici.
Praga prihaja iz pragmatičnega, samo želel sem povedati. Začel bom s Carlom Schmittom.
Nekoč je dejal: "Suveren je tisti, ki odloča o izrednih razmerah.
Če to upoštevamo pri letih, ko je bil v Evropi prisoten koronavirus, ne moremo zanikati ene stvari:
Evropa je bila in je očitno vse prej kot suverena.
V obdobju koronavirusov se je Evropa podredila pripovedi, ki ni nastala v Evropi, temveč je bila
namerno ustvarjena v ameriških think tankih in fundacijah.
Izredne razmere v Evropi so bile Evropi predpisane prek SZO in o njih niso odločali prebivalci.
V resnici posamezne države nimajo vpliva na Svetovno zdravstveno organizacijo.
Zavezujoče odločitve sprejema velik denar, ki prihaja predvsem iz Fundacije Billa in Melinde Gates.
To ni evropska fundacija, temveč ameriška fundacija, ki se uporablja kot orodje zunanje politike ZDA.
Ta zunanjepolitična vloga ameriških nevladnih organizacij pri obvladovanju umetno ustvarjenih kriz je bila
zasnovana že leta 2010, ko je Rockefellerjeva fundacija predstavila svojo simulacijsko igro Lockstep.
Nato so bile z leti vzpostavljene ustrezne strukture.
Oktobra 2019 je sledila tako rekoč zadnja vaja s simulacijsko igro Dogodek 201, katere zadnji preizkus je bil nato izdan v
Wuhanu s sredstvi ZDA za ustvarjanje biološkega orožja, znanega kot Covid-19, da bi se po njem svet popolnoma preuredil.
V tej veliki ponastavitvi suverene posamezne države ali zveza držav zunaj ZDA nimajo več nobene vloge.
Vlado nadomešča upravljanje. Tako je oblast v vseh sektorjih popolnoma centralizirana in digitalizirana.
V ozadju ID2020 je na primer perfidni načrt, da bi lahko vsakogar oškodovali v vseh njegovih potrebah.
Vsakdo, ki nima veljavnega statusa cepljenja, ki presega arbitrarno določen odtis CO2, ki se ne drži ustreznih pripovedi v
javnem prostoru, bo kaznovan z odvzemom in nato edine veljavne digitalne valute ali pa mu
bodo arbitrarno odvzete vse državljanske pravice.
Če želite v prihodnosti nemoteno živeti kot suveren državljan, boste morali peščici
ameriških IT-podjetij razkriti vso svojo zasebnost.
Živimo v navideznem svetu, v katerem prevladuje dolar.
Evropa se je popolnoma oddaljila od ZDA, ki so šolski nasilneži.
Odmakneš se, da ne bi prejel še kakšnega udarca pod pasom ali udarca ob vodno črto.
Vsi vemo, da je tako imenovana svoboda, zlasti svoboda izražanja, v Evropi zelo, zelo omejena.
Internet pa je postal prostor, kjer se cenzura izvaja samovoljno.
Evropa se ne osredotoča na dialog, temveč vedno bolj na orožje.
Ko gre za spore znotraj Evrope, pustimo, da govori naše orožje.
Vprašanje je, kdo je začel? Rusi v Ukrajini? Ne. Nato v Jugoslaviji leta 1999.
Vojna, za katero so se odločile ZDA, da bi razdelile Evropo.
Razdeljuj in vladaj - vedno isto načelo.
Evropa se trenutno pripravlja na veliko vojno proti Rusiji, da bi uveljavila zlasti interese ZDA.
Vedno sem mislil, da so vsi proti vojni, dokler nisem ugotovil, da so nekateri za, zlasti tisti, ki jim ni treba iti.
To je Remarquejev izbruh in je resničen.
Evropo je treba opredeliti kot Evropo očetnjav.
Evropa, ki je ne zanimajo predmeti, temveč se osredotoča na odgovornega državljana.
Evropa, ki se zaveda, kdo ima vojaške baze in vojake na evropskih tleh, da bi sprožil vojne v Evropi in zunaj nje.
Takšna Evropa teh sovražnikov kohezije ne vpraša vljudno, ali bi morda želeli prenehati s svojimi vojnimi
dejavnostmi, temveč jih obsodi in pri tej obsodbi vztraja.
Drugi korak bi bil, da o demokraciji ne bi ves čas samo govorili, ampak bi jo končno uvedli.
Ker nobena evropska država ni resnično demokratična.
Kamor koli pogledamo, je demokracija le simulirana.
Spomniti vas moram le na Romunijo. Če se zmotiš, lahko začneš znova.
Vsi živimo v državah, ki jih je ugrabila strankarska oligarhija.
V naših parlamentih je manj predstavnikov ljudstva kot izdajalcev ljudstva.
Ker zastopajo interese tistih, ki so jih povzdignili na ta položaj, in s tem izdajajo interese svojih državljanov.
Vladajo nam kreteni, ki jih ne bi smeli tako imenovati, ker je to pred kratkim postalo kaznivo dejanje lèse-majesté.
Kot suvereni državljani se zavarujmo pred državo, ki nam iz varnostnih razlogov začasno odvzame svobodo.
Da bi preprečili nadaljnji razvoj, moramo v pogovorni jezik dodati ključno besedo.
In ta beseda je NE! Ne ustrahovanju! Ne cenzuri! Ne državi nadzora! In predvsem ne vojni!
Kajti tisti, ki se ne morejo sami odločiti, ali bodo umrli naravne smrti ali z injekcijo, ali pa bodo poslani na
neko fronto, da se borijo in umrejo za interese tretjih oseb, ki jih ne poznajo, sploh ne morejo biti suvereni.
Obnaša se kot ovca. Ovce se vse življenje bojijo volka.
Vendar jih pastir ubije.
Svobodo, ki jo pogrešamo v Evropi, je treba najprej priklicati v vsakem od nas in jo nato živeti.
Prav to dela ljudi človeške.
Toda mi, državljani, suveren, odločamo o tem, kje se bomo srečali. Z drugimi besedami, kje se
dejansko nahaja oblast. Na primer zdaj v Pragi.
Naša moč se najbolje uresničuje na decentraliziran način, tj. kadar koli in kjer koli, vendar organizirano kolektivno.
Nič ne onesposobi samooklicanih elit tako učinkovito kot to, da se suvereni državljani po vsej Evropi brez
povabila zberejo za okroglimi mizami, da bi pripravili nove ustave in nove zakone za svoje narode.
To je največji izraz demokratične suverenosti. Preprosto se odločite zanjo in jo živite.
Vsak zase in mi kot evropski narodi.
Zaključujem z besedami: To zmoremo.
Nato bi rad pozdravil svoje goste na našem panelu o zdravju in medicini prihodnosti.
Vsi vemo, da je naš zdravstveni sistem v težavah, kar postaja vse bolj očitno.
Kronično primanjkuje osebja, zdravniške ordinacije so prenatrpane, zdravniki pa imajo danes zelo malo časa za obravnavo bolnikov.
Vse bolj primanjkuje zdravil in povsem jasno je, da današnjo medicino dejansko vodijo predvsem interesi
farmacevtske industrije in velikih bolnišničnih skupin.
V tem krogu želimo raziskati vprašanje, kakšna bi lahko bila boljša medicina prihodnosti, da bi bili ljudje dlje časa zdravi.
Dr. Hubmer-Mogg, kako si predstavljate boljšo medicino v prihodnosti?
Da, za boljšo medicino prihodnosti je treba reči, da se med študijem kot študenti medicine v resnici ne naučimo
ničesar drugega, razen tega, kar je zapisano v knjigah. Tega, kar nas učijo naši učitelji na medicinski fakulteti.
V bistvu, in to je vedno zelo pomembno, da povem, je tako, da se v sedanjem programu študija medicine bistveno pomembnim stvarem
v pravem pomenu besede posveča veliko premalo pozornosti.
Začnemo študijski program in prvi del je mikrobiologija, tj. higiena in mikrobiologija.
Potem pa se naučite, da obstajajo cepljenja in katera so ta cepljenja. In potem je to spet vse.
O pomožnih snoveh, aditivih ali stranskih učinkih ne slišimo ničesar.
Pozneje, med študijem za ustrezne specialistične izpite, pa naj gre za pediatrijo ali
dermatologijo, imate tako rekoč pripravljen pravi odgovor.
Da, kako se lahko zaščitite? Da, to cepljenje, to cepljenje in tako naprej.
Učenci se ne naučijo, da lahko pride tudi do stranskih učinkov, bodisi pri običajnih cepljenjih
bodisi pri novih modificiranih izdelkih z mRNA.
Z drugimi besedami, medicina prihodnosti bi pomenila, da je treba začeti na usposabljanju, kjer se veliko bolj uveljavlja, tako
rekoč, da je oseba, ki sedi nasproti vas, nasproti zdravnika, nasproti zdravnika na usposabljanju, čudovit posameznik.
Vedno pravim, da imamo duha, dušo in telo. Tu smo s svojimi mislimi, občutki in dejanji.
Šele med študijem dejansko spoznaš, da obstaja človek, ki je zdaj nekako podoben stroju.
Profesor Dr. Christian Schubert vedno pravi, da.
Strojna medicina, nekaj je pokvarjeno in to je treba takoj popraviti. In od tega se moramo oddaljiti.
Povedati moramo, da obstajajo različni dejavniki, zakaj ta oseba ni več zdrava.
Zakaj se je nekaj zgodilo v njegovem sistemu, da ima simptome, da je zbolel ali resno zbolel.
Profesor Bhakdi, rad bi vam predal žogico.
Moram reči, da ste eden od mojih junakov, in verjetno imam enako mnenje tudi o mnogih drugih.
Vaša opozorila o injekcijah koronavirusov od samega začetka so zagotovo zagotovila, da se je veliko ljudi uprlo tem
genskim injekcijam, verjetno pa ste rešili tudi veliko življenj.
Rad bi se dotaknil vloge cepljenja.
Ali lahko morda na kratko opišete vlogo, ki jo cepljenje na splošno lahko igra v boljši medicini jutrišnjega dne?
Cepljenje bo imelo odločilno vlogo v medicini jutrišnjega dne, saj bo cepljenje spomenik,
vklesan v kamen proti prevaram in iluzijam.
Sem konvencionalni zdravnik.
Učil sem se medicine, mikrobiologije in 25 let poučeval. In verjel sem v cepljenje.
Učil sem vse, kar je zapisano v učbenikih.
Šele v zadnjih treh letih sem zaradi Corone začel brati, kar sem zamudil med študijem in
poklicnim življenjem. Med njimi je nekaj odličnih knjig.
Ena od knjig, ki bi jo rada predstavila javnosti, je knjiga Suzanne Humphries. Imenuje se
The Vaccination Illusion (Iluzija o cepljenju).
Vsebuje vse, kar bi moral zdravnik danes dejansko vedeti. Z znanstvenimi viri.
To ni knjiga proti cepljenju. In od nje imam ogromno koristi.
Mislim, da zdaj vem, da je bilo cepljenje pravzaprav največji posel v zgodovini človeštva.
Toliko denarja je teklo in še vedno teče.
In to je razlog, zakaj je bilo cepljenje izbrano za glavno orodje globalistov.
Vodijo vojno proti lastnim ljudem.
Ko ljudje verjamejo vase in premagajo dogmo, da je bil človek ustvarjen kot stroj, neustrezen, pomanjkljiv,
da je načeloma le usoda, ali umreš za Alzheimerjevo boleznijo, rakom ali nalezljivo boleznijo.
Dejstvo, da ljudje sami niso sposobni biti zdravi, zahteva popoln premislek o medicini in
predvsem o tem, kako ljudje vidijo sami sebe.
Samozavest pa se začne z bolj zdravimi možgani, saj se tam začnejo razmišljanje, čustvovanje in odgovornost.
Del zdravega človeka pa je tudi to, da razumemo - kar imenujem duševni imunski sistem - kako prepoznati zunanje
grožnje in se nanje odzvati, tako kot posamezniki kot družba.
Psihični imunski sistem namreč povzroča tudi socialni imunski sistem, s katerim se
branimo pred drugimi, ki nam želijo škodovati.
In te temeljne stvari v krizi korone, na primer, so bile precej temeljne, vitamin D, vemo.
Na stotine študij, ki kažejo na pomanjkanje vitamina D, povečuje verjetnost smrti zaradi katere koli nalezljive bolezni - ne
glede na to, ali se zdaj imenuje korona, ker je bil opravljen test PCR - za to korono PCR lahko stoji kateri koli virus.
Ali katerikoli vzrok, ki nato privede do pljučnice.
Vendar je to lahko usodno, če manjkajo nekatere temeljne stvari.
In zadnji temeljni gradnik ali eden od zadnjih v novem temelju ali v novi zgradbi medicine - zame je
trenutno nekako kot temeljni kamen, še nekaj jih bo.
Ključni kamen, ki se v grščini imenuje litos, je litij.
Litij je verjetno eden od bistvenih elementov v sledovih.
To lahko dokažem v svoji naslednji knjigi, ki se bo imenovala Litijska zarota in bo izšla spomladi prihodnje leto.
Toda v tej knjigi dokazujem, da je litij nujen, predvsem pa je nujen proti vsem temeljnim ali znotraj
vseh temeljnih sistemov, ki nas ohranjajo v ravnovesju.
Predvsem pa poskrbite, da bo naš duševni imunski sistem v ravnovesju.
Litij poskrbi za tvorbo novih možganskih celic, ki nas ohranjajo mlade in radovedne.
Litij poskrbi, da se kromosomi ohranijo za vse življenje, da tako rekoč ne umremo na stara leta - v smislu
prezgodaj, v letu ali desetletjih prej -, da se razvije Alzheimerjeva bolezen, depresija.
Litij ima temeljno vlogo v vseh bistvenih, temeljnih bioloških procesih in je protistrup za, na
primer, nevrovnetje, ki ga povzroči vbrizgavanje mRNA.
Po podatkih Evropske agencije za varnost hrane lahko zaužijemo do deset miligramov aluminija na dan.
Čeprav vemo, da je aluminij strupen za možgane. In je na primer odgovoren za pojav avtizma, saj je tudi del cepiv.
Tako 50 odstotkov cepiv vsebuje aluminij, ki je dejansko strupen za možgane.
Dr. Strasser, rad bi vas povabil, da odgovorite na vprašanje. Kot zagovornik z dokazi podprte medicine.
Kako pomembni so opolnomočeni bolniki za boljšo medicino?
Ključnega pomena so opolnomočeni bolniki. Trenutno smo priča razvoju, ki je v popolnem nasprotju s tem.
V naši medicini je bilo tisočletja samoumevno, da sta medicinske podatke poznala le dva človeka: bolnik in zdravnik.
To je bilo strogo zaupno. To ureja celo zakon.
O bolniku se ne smem pogovarjati niti z ženo.
To je kaznivo dejanje. Zaradi tega mi grozi celo zapor. Toda kaj se dogaja v tem trenutku?
Vsi zdravstveni podatki so trenutno zapisani v digitalni obliki.
Avstrija je na tem področju trenutno celo pionirka.
Zdaj smo uvedli digitalni zapis o cepljenju. Elektronski zdravstveni zapis.
Vsi ti podatki bodo zbrani in na voljo velikemu krogu institucij in ljudi naenkrat.
Ti podatki se zbirajo in bodo nekoč na voljo zvezni vladi, deželnim vladam, organizacijam socialnega
zavarovanja, urgentnim zdravnikom, bolnišnicam, zdravnikom v zasebni praksi, vsem vrstam ljudi.
Z drugimi besedami, zaupnost med zdravnikom in pacientom je ključnega pomena, da gre pacient k
zdravniku, ki mu zaupa in ve, da bo zanj poskrbljeno.
Moji podatki ne lebdijo nekje naokoli, se ne analizirajo in nekako uporabljajo, ampak jih ni več. Popolnoma so izginili.
To po mojem mnenju vodi predvsem v izginotje odnosa med zdravnikom in pacientom.
Če preberete dokumente, ki jih trenutno objavljajo Svetovni gospodarski forum, Svetovna zdravstvena organizacija
ali zakoni, v njih nikoli ni govora o zdravniku in bolniku.
Potem bodo govorili samo o ponudnikih zdravstvenih storitev. To je nova modna beseda.
Vsi smo zdravstveni delavci.
Kot zdravnik se ne pojavljam več v mnogih od teh časopisov.
To vodi do tega, da se po mojem mnenju vse zelo depersonalizira, dehumanizira in da izgine
tisto, na čemer medicina uspeva, tj. zaupanje.
Če preberete dokumente Svetovnega gospodarskega foruma, boste našli tudi umetno inteligenco, ki se načrtuje in bo prišla.
V dokumentu dobesedno piše: načrtovano je, dobesedno, tj. triažni sistemi, ki jih ustvarja umetna inteligenca.
Z drugimi besedami, pišejo celo, da je v prihodnosti načrtovano, da bo neka umetna inteligenca, računalnik, odločala o
tem, kdo, kdaj, kje in kakšno zdravljenje se bo izvajalo ali ne.
To torej ni izum - tega ne trdim -, ampak je zapisano v dokumentu Svetovnega gospodarskega foruma.
To je vizija teh ljudi. To je katastrofalen razvoj, ki gre v popolnoma napačno smer.
In ki bi jo bilo treba po mojem mnenju odločno zavrniti in s tem nujno nekaj narediti.
Za zdravljenje ljudi ne potrebujemo računalnikov ali telefonskih številk.
Še vedno pa popolnoma manjka preprečevanje.
Kot zdravniki se med usposabljanjem na področju zdravstva skoraj nikoli ne naučimo, kako ohraniti zdravje.
In to je ključna točka. Kajti če ohranjamo ljudi zdrave in fit, potem potrebujemo manj zdravljenja, manj bolnišnic itd.
Oboje je nezaželeno.
In če pogledate, smo imeli to tradicijo tudi pri nas, v našem delu Evrope.
Potem pa je prišla Rockefellerjeva fundacija, v 60., 70. in 80. letih pa so bile vodene tudi velike kampanje.
Preberete lahko vse o tem, kako so bili ljudje nezmožni za delo, namerno nezmožni za delo, niso več jemali
svojega zdravja v svoje roke, ampak so se zanašali na oblasti.
To je bilo nato vključeno v program medicinskega usposabljanja.
In to je nesmiselno, če želim, da rastlina na vrtu uspeva, potem ne grem tja, ko ima težave, in jo z nečim zalivam.
Namesto tega pogledam: Kaj dobi jesti, kaj piti in koliko je na soncu.
Če to nekoliko ločimo od sistema, vemo, da je to pravzaprav osnovna zamisel zdravilnega sistema.
Včasih smo imeli to pluralnost mnenj - vedno rad berem stare knjige o medicinskih pristopih - pred
Rockefellerjevo fundacijo je obstajala umetnost zdravljenja.
Vsak je imel svoje zdravilo. Kar je nekdo storil svojim ljudem v eni vasi, še ne pomeni, da je
enako storil tudi v drugi vasi nekaj ulic naprej.
Toda tako se je celotna zadeva razvila.
Kako je prišlo do tega, da je Rockefellerjeva fundacija, to ste že nekajkrat omenili, imela tako velik
vpliv v zadnjih nekaj desetletjih, zadnjih 100 letih.
Zakaj se je od zdravilnih vidikov, ki smo jih imeli včasih, preusmerila k čistim aparatom in pripravkom za medicino?
Denar. Tako je bilo povsem preprosto, priznano je bilo, da so bile na začetku devetnajstega in dvajsetega stoletja homeopatija,
osteopatija, kiropraktika, naturopatija priznane medicinske študije, ki so potekale vzporedno in so imele tudi enake pravice.
Potem pa ste ugotovili, da lahko s petrokemikalijami zaslužite veliko več denarja.
In to se trenutno dogaja v medicini: Imam samo simptom in imam zdravilo - vse drugo, kar sestavlja človeka, pa je izpuščeno.
Da, kot sem že dejal, ne gre za interes po zdravljenju, ampak za to, da nekdo ostane na zdravilu do konca življenja.
Pri boleznih srca in ožilja je verjetno najbolj očitno, da poznamo vzrok.
Poznamo učinkovita zdravljenja, vendar v sistemu, ki ga imamo zdaj, ne bi bilo
nadomestila in noben zdravnik ne bi mogel preživeti.
V Skandinaviji že imamo druge modele, kjer ima vsak zdravnik preprosto določeno tarifo, denarno tarifo, pavšalno tarifo na
mesec - in ni pomembno, koliko ima bolnikov in kaj počne z njimi.
Tudi to bi bila možnost za sistem prihodnosti.
Prav tako moramo paziti, da ne bomo ponovno ustvarili centralizirane strukture, ki bi bila prisotna povsod, saj
moramo izstopiti iz WHO, ker vemo, kdo so financerji v ozadju.
Vendar menim, da so ti decentralizirani premiki iz sistema zelo optimistični.
Kako bi lahko spremenili ta učni načrt?
Kdo bi imel pristojnost odločanja? In kaj bi se moralo zgoditi, da bi današnji mladi študenti dobili zdravila prihodnosti?
Prihodnost medicine mora spremeniti veliko stvari. Spremeniti mora vpliv industrije na učni načrt.
To je prva stvar, ki se mora zgoditi.
Druga stvar, ki se mora zgoditi, je, da ponovno uvedemo besedo vrsta, ki je primerna za ljudi.
Vsak človek v osnovi potrebuje nekaj, kar je del naše vrste.
In vsem ljudem. To je primerno za posamezno vrsto. Ustreznost vrsti mora biti osnovno načelo novih učnih načrtov.
Potem moramo seveda spremeniti smernice.
Samo smernice, beseda že zveni kot vodilni mediji, je velik problem, je industrija.
In zdravniki menijo, da se morajo gibati znotraj teh varovalnih ograj in da je vse, kar je levo in desno od njih, prepovedano.
In bojijo se uporabljati svoj um, ker za to niso usposobljeni.
Profesor Bhakdi, če pomislite na svoje kolege, ki še vedno živijo na starem načinu razmišljanja, da je bila politika Corona
pravilna in da je cepljenje pomembnejše, kako jih lahko dosežemo?
Ali imate kakšno zamisel, kako bi jih lahko približali resničnosti?
Ni tako, da bi bili zdravniki neumni. Niso neumni. Večina jih je zelo inteligentnih.
Ne gre za to, da si želijo slabih stvari. Večina jih želi dobre stvari.
Vendar so, Michael, indoktrinirani. So indoktrinirani.
Le majhen delež jih je pobegnil in se zavedel, da so smernice, priporočila, da je nekaj narobe.
Zdaj, ko smo doživeli katastrofo s Corono, jih je morda lažje doseči.
Te zgodbe o cepljenju so nastale, ker so bile na koncu izumljene. In v njih je neverjetno malo resnice.
In resnica je, da ima velik del teh cepljenj strašne stranske učinke. Toda kdo si to sploh upa reči?
Glavni tok in vsi slišani pravijo: aluminij je najpogostejša težka kovina na svetu.
Vsi ga vdihavajo in jedo vsak dan. Ničesar ne naredi.
Majhne količine, ki jih vbrizgate s temi inaktiviranimi cepivi, so v vseh inaktiviranih cepivih, in to v relativno
visokih koncentracijah. Te koncentracije so veliko manjše od tistih, ki jih jeste, zato pozabite na to.
Ljudje pa vam ne povedo, da je velika razlika med tem, da nekaj pojeste, in tem, da si nekaj vbrizgate v telo.
Kajti to, kar se vbrizga, je točno to, kar sem povedal o koroni.
Ta cepiva ne ostanejo tam, ampak vstopijo v krvni obtok.
Aluminij v krvnem obtoku takoj doseže vse organe, tudi možgane.
Eden od ljudi, ki o tem ve največ, sedi zraven mene.
In v možganih je ta aluminij slab. Aluminij v možganih ni nič dobrega, samo slabo.
Prehaja tudi v vse druge organe. In aluminij ne naredi nič dobrega. Ali ne?
Zato predlagam, da o tem ponovno razmislimo.
Ali želimo cepivo z aluminijem vbrizgati v mišice otrok pri treh mesecih - zdaj želijo začeti še prej -,
da bi dosegli strupeno koncentracijo v otrokovi krvi?
Vedno. So strupeni.
Manjši ko je otrok, večja je koncentracija, ker se seveda prvič porazdeli v tako majhnem volumnu.
Da, in zelo redko se zgodi, da virusi dejansko vstopijo v krvni obtok in se razširijo v velikih količinah, v velikem številu.
Da, če se to zgodi, lahko zelo zbolimo. Vendar se to zgodi zelo redko, saj je to tudi težava mojih kolegov.
Številke v medicini ne pomenijo več ničesar. Ne razumejo ničesar o številkah.
Ne razumejo, da ljudje ne bodo umrli zaradi gripe ali korone, če se v krvni obtok tu in tam znajde
kakšen virus, 10, 100 ali več milijonov virusov.
Nasprotno, če v telo vbrizgamo milijarde, ne milijone genov, ki so dobro zapakirani, da jih ni mogoče uničiti,
potem krvni obtok preplavijo številni zaščiteni virusi.
In če imajo protitelesa, ta ne morejo delovati, ker lipidna embalaža ščiti viruse in gene.
In to je velik zločin, ki je bil storjen.
Ah. Ti ljudje, lanski nobelovci, so poskrbeli, da so neuničljive gene v neverjetnih količinah vbrizgali
v telesa milijonov ljudi, mislim, da že milijarde.
Nezaslišano pa je, da so vedeli, da učinki niso znani.
Ustrezni podatki se zbirajo šele po začetku trženja, so zapisali ljudje z Inštituta Robert Koch.
Razglašate, da je treba izvesti poskus na ljudeh.
Nimam besed. In zdaj pozivam svet. da nekaj stori v zvezi s tem. Resnično moram reči, da so to zarotniki.
Ko opazujem medicino in sem tudi član zdravniške zbornice ter se pogovarjam s kolegi, ugotavljam, kako zaskrbljeni so
postali nekateri zdravniki zaradi tega, kar se je zgodilo.
O tem neradi govorijo, vendar vsi ali večina zdravnikov dejansko ve, da je šlo nekaj povsem narobe.
Če pogledate, obstajajo raziskave v Nemčiji, ki kažejo, da približno polovica nemškega prebivalstva pozna
nekoga, ki je bil prizadet zaradi stranskih učinkov cepljenja.
Menim, da je koronavirus v zadnjih letih povzročil temeljno krizo v sodobni zahodni medicini.
In ljudje lahko vidijo, da je bil to nesmisel, oprostite izrazu.
Koliko ljudi po vašem mnenju pride k meni v ordinacijo z zdravstvenimi težavami po cepljenju, kjer je njihov
dedek umrl zaradi cepljenja, kjer je njihova sestra hudo zbolela po cepljenju ali sorodniki, znanci.
Ljudje pridejo k meni v ordinacijo in rečejo: "Zdravnik, jaz nisem cepljen, moji cepljeni kolegi pa so nenehno bolni.
Ves čas so neuspešni. To se nam vsem dogaja vsak dan. In zdravniki to doživljamo vsak dan.
Zdravniki o tem neradi govorijo, ker so mnogi zdravniki seveda spodbujali cepljenje.
Toda trenutno smo priča propadu dokazov.
Naj ti povem naravnost, da je John Ioannidis pred več kot 20 leti objavil, da je 90 odstotkov študij
napačnih, kar je ena najbolj branih znanstvenih publikacij.
In zdaj se ljudje tega zavedajo. Ljudje iz dneva v dan spoznavajo, da to, kar so jim govorili o cepljenju, ni res.
To je naslednji korak v tem sistemu, zakaj je medicina v krizi.
In vedeli smo, kaj nam škodi in kaj nam pomaga.
Razjasnjeni so bili zdravilni kriteriji za cepljenje in avtizem. Vemo, da je cepljenje nevarno.
Zdaj lahko rečemo, da bomo raziskovali še deset let.
V naslednjih desetih letih pa se bodo vsak dan rodili otroci s tveganjem za avtizem 1:32 ali
celo več. Zakaj tega ne bi preprosto končali?
Zakaj tega ne bi prenehali početi, dokler ne ugotovimo, ali lahko to izključimo?
Vprašanje ni, ali lahko dokažemo, da temu ni tako, ampak moramo to ustaviti, da se preprosto nihče ne rodi z možnostjo, da
zboli zaradi nečesa, kar smo spremenili in česar prej ni bilo.
Kdor nadzoruje znanje, nadzoruje tudi mnenja.
Globalistični akterji in mreže se tega seveda še predobro zavedajo.
Milijarde se usmerjajo v novinarske mreže in medijska podjetja po vsem svetu, ki imajo moč interpretacije vsakega
pomembnega dogodka in razvoja v svetu, predvsem pa prebivalcem jasno sporočajo, kaj naj si o tem mislijo.
Ta informacijski monopol je tudi osrednji steber globalistične preobrazbe.
In to je osrednje sidro v boju elit proti ljudem.
Najpomembnejše orodje v smeri nesvobode je jasno vsem.
Danes lahko vsakdo vzame svoj mobilni telefon, posname video in ga naloži na TikTok, Instagram ali YouTube.
Preprosto delite svoje misli in vizije. To je prvi korak.
Če želite postati del tega alternativnega medija, lahko to stori vsak.
In to je pozitivna stvar današnjega dne.
Medije lahko uporabimo za nekaj pozitivnega in posredujemo pozitivno sporočilo.
Ali pa ves dan preživimo v postelji in se pomikamo po TikToku ali gledamo serije.
In vedno se začne z vašo lastno odločitvijo: kaj izberem?
Če želim kaj spremeniti na tem svetu, moram nekaj storiti.
Moj oče je preprosto preučil to četrto moč od spodaj navzgor in ugotovil: četrta moč sploh ni četrta moč, ampak je prva moč.
Nič več obveznih pristojbin za to vojno propagando, za te tako imenovane vodilne medije, ki tu zapravljajo milijarde, za
zloglasne laži, ampak ta četrta oblast je postala prva oblast in pripada nazaj ljudem,
zato si je zelo prizadeval za ljudsko omrežje.
Ključ do novih medijev vidim tudi v novem človeku, ki je to dejansko izpeljal.
To je dejansko povedal v provokativnem stavku. Dejal je: "Novi svet je brez denarja.
In potem vedno, da, potrebuje denar. Seveda potrebuje denar, vendar to ni v ospredju.
Namesto tega je prostovoljno delo, darovanje, popolno vlaganje vase v trdnem prepričanju, da se mi bo vse
vrnilo, ker me bo oseba, ki bo videla mojo uspešnost, podprla.
In tu vidim samopromocijo kot skrajni model za prihodnost.
Zdaj je čas, da od vsepovsod zapremo pipo za denar brezplačnih medijev.
Slišal sem za AUF1, deset računov je bilo preklicanih. Želite se vključiti povsod.
Tu je trdna osnova v svobodnih medijih, kjer se ljudje prostovoljno vključijo in
rečejo: to je moja skrb, to je moja stvar.
Po službi porabim svoj čas, porabim svoje spretnosti, svoje znanje.
Mislim, da je to osnova, ki zelo dobro zagotavlja nove medije, pa tudi to, da ostajajo priljubljeno gibanje.
To je tisto, kar me pri našem delu navdušuje. Tako je nastalo.
Danes imamo več kot 2.000 prostovoljnih sodelavcev pri različnih projektih:
Stimme&Gegenstimme je namenjen distribuciji brez povezave.
To je samo list A4, spredaj in zadaj, ki ga posredujem dvema osebama in ju spodbudim, da ga ponovno posredujem
dvema osebama, da ga ponovno posredujem dvema osebama.
To omrežje gradimo tudi zdaj. To je tudi koncept, ki je po mojem mnenju v tem času značilen za nove medije.
Toda vse vedno temelji na ljudeh. Temelji na vaši lastni spremembi, na vaši sposobnosti ukrepanja.
Novi sistem temelji na novih ljudeh.
Prav tako smo prepričani, da ni odvisnosti od podjetij, kar je še bolje v prostovoljnem sektorju.
Finančno sploh niste odvisni, vendar lahko resnično poveste, kar je treba povedati.
Zelo impresivno je bilo videti tudi duh skupnosti, ki ste ga imeli takrat.
Po 90 minutah je bila dvorana pometena. Bilo je kot švicarska ura.
Zato je bilo res impresivno. Pozdravljeni navzven, domov.
Pozdrav od mojega očeta in celotne družine.
Da, najlepša hvala.
Iz izkušenj v NDR vem, da novinarstva in medijev ni mogoče misliti brez političnega sistema.
V NDR je moralo najprej odstopiti vodstvo SED. Najprej so morali odstopiti Honecker, Mittag in
Herrmann, torej vodja stranke, gospodarstva in propagande.
In naslednji dan je novinarstvo lahko takoj postreglo s tem, kar so ljudje želeli od njega.
Danes imamo medijsko krajino, vodilno medijsko krajino, ki je trdno v rokah države, politike, korporacij, javne
radiotelevizije in platform, pa tudi velikih časopisov, ki so v rokah nekaj ultra bogatih družin: Mohn, Burda Bauer, Holzbrink.
Zato moram svojo vizijo začeti z družbo, v kateri imamo vsi, tudi mi tukaj na govorniškem odru, mi tukaj v
sobi, mi pred zasloni, v kateri imamo vsi možnost odločanja, odločanja o naših življenjih.
Za to ne potrebujemo le informacij, kot je bilo jasno razvidno iz vaše predstavitve, temveč
predvsem preglednost. Informacije so instrument moči.
V zadnjih letih smo na tem področju, na področju protijavnosti, doživeli velik preskok,
Še vedno bi rad vedel, kakšno je finančno stanje vsake prošnje za donacije, tudi če gre za življenje ali življenjsko moč, kot v
vašem primeru, Elias. Še vedno želim vedeti, kakšno je finančno stanje vsakega poziva za donacije.
Ali je pošiljatelj vezan na mojih 10 evrov ali ne?
To je del moje vizije: preglednost. Drugi del, drugi steber, je raznolikost: raznolikost tem, raznolikost
perspektiv, raznolikost mnenj. Raznolikost v izvoru avtorjev.
Torej ne le običajni velemestni akademiki vseh možnih barv kože in vseh možnih spolnih usmeritev, temveč tudi
sin delavskega razreda, kmečka hči in podeželski otroci.
Morda tudi raznolikost organizacijskih oblik. Zakaj ne bi eksperimentirali s
sodelovanjem občinstva, ne pa z govori občinstva?
Brez spremembe političnih struktur ne bomo dosegli drugačne medijske krajine.
V tem kongresu smo dejansko videli prihodnost.
Zato moramo nadaljevati, nadaljevati v smislu prave utopije, jo preizkusiti in na ta način povečati pritisk do
te mere, da se politične strukture dejansko spremenijo.
Izhajamo iz razmer, v katerih je veljala absolutna suverenost večinskega mnenja.
Če ste pred 20 leti uporabljali medije, ste imeli na voljo le mainstream kot
alternativo. To se je z internetom močno spremenilo.
Navsezadnje je vedenje, povezano z uživanjem medijev, odvisno tudi od gledalčeve medijske pismenosti.
Predvsem si želim, da bi se v prihodnosti dogajalo več.
Če bi se namreč gledalci zavedali tehnik manipulacije, ki se dan za dnem nenehno
uporabljajo na njih, bi se jim veliko bolj upirali.
In potem bi bila tudi propaganda manj učinkovita.
In da, želim si medijev, ki ljudem zagotavljajo informacije, ki jih potrebujejo za boljše urejanje svojega življenja.
In ne nasprotno, kot se dogaja zdaj.
Medijev ne delamo zaradi sebe, ker bi lahko delali kaj drugega.
To počnemo, ker se spreminjajo družba, politika, okvirni pogoji in prihodnost.
Ker imam otroke, jih imajo tudi mnogi med vami. Ne želimo, da bi odraščali v svetu, v katerem so samo sužnji
ali v katerem zaradi transhumanizma nimajo več pravice do obstoja in ga morajo zapustiti.
Torej želimo, da se nekaj temeljito spremeni.
Zato se vedno govori, da je vprašanje alternativnih medijev ali neprijetna tema cenzure le naš problem. To je problem vseh.
Če obstaja cenzura in če ni alternativnih medijev, ljudje ne morejo dobiti informacij.
In potem se ne morejo prepričati sami.
Če želimo svobodne medije, potrebujemo svobodne državljane, potrebujemo svobodno, osvobojeno politiko.
To so plovila, ki med seboj komunicirajo. Brez ene ni mogoče doseči druge.
Z napredkom v medijih pa napredujemo tudi v družbi.
Z razvojem družbe se spreminja tudi politično ravnovesje moči.
Ko se laž spopade z resnico, vemo, kdo bo na koncu zmagal.
In na začetku seveda želiš samo izobraževati ali obravnavati teme, ki so me osebno zanimale ali me še vedno zanimajo.
Ko se tega lotim, se takoj pojavi nasprotni veter in takojšen pritisk s strani YouTuba in teh
platform. Toda ključno je, da nadaljujete in ne obupate.
In to je zelo, zelo težko. Toda na današnjem kongresu vidim, da je to mogoče.
Seveda bi bilo bolje, če bi se več mladih odločilo za ta korak in javno nastopilo ali si vsaj upalo povedati svoje mnenje.
Ljudje, ki so zdaj dejansko še vedno ujeti v tej, ja, našel sem odlično besedo, v miselni ječi
sistemskih medijev. Da, kako jih lahko dosežemo?
Menim, da imajo ljudje poleg zapora misli še drugi zapor, zapor blaginje. Tudi to je bilo danes že nekajkrat omenjeno.
V svoji raziskavi sem ugotavljala, zakaj ljudje prenehajo vklapljati Tagesschau in preklopijo na
AUF1, na primer. Odgovor je razmeroma preprost.
Med osebno izkušnjo in uradno pripovedjo mora biti vedno razkorak.
Ko se uradna pripoved ne ujema več z osebnimi izkušnjami, ljudje začnejo iskati druge informacije, na Golanu ali kje drugje.
Vse več ljudi bo te motnje doživljalo v vsakdanjem življenju.
In potem je dobro, da obstajajo ponudbe, kot je vaša, vaša ponudba, vse, kar imamo tukaj na odru, da
obstajajo te ponudbe, saj bodo ljudje tam našli odgovore.
Zato moramo tudi tukaj nadaljevati in zaupati, da se bosta realnost in s tem čas razpletla v našo korist.
Ekonomski podatki ne kažejo nič drugega kot to, da bo naslednje leto, 2025, prišlo do neverjetnega vala
insolventnosti z množično brezposelnostjo in tako naprej.
Sedaj se dogajajo veliki pretresi in mi moramo postaviti svoja plovila, vstati, biti pripravljeni, biti prepoznavni kot
svetilniki za iskalce, ko se bodo nekako spotaknili v temi.
In zato. Res bi morali doseči, da bi mediji GEZ zvečer delali prostovoljno iz lastnih skrbi in z lastnimi
sredstvi, potem pa bi bili v enakopravnem položaju in bi lahko videli, kje ljudi res zanima.
Že od samega začetka se zanašamo na lastne strežnike in infrastrukturo, vendar nismo pustili drugih na cedilu in mislim,
da je to kamen, ki lahko zruši Goljata, če vsakdo resnično najde svoj lasten fračo in vzpostavi lastne decentralizirane sisteme.
Nato pa se povezujejo v omrežja in se združujejo, najdejo drug drugega, decentralizirano.
Ampak jaz pravim, kako lahko začnete zdaj in tukaj je seveda ključna beseda lokalno mreženje, res pokličite ljudi in recite,
ljudje, vi ste na tem območju, dajte nam informacije, potrebujemo najboljše strokovnjake, moramo imeti najboljše informacije.
Prav tako pravim, da je strokovnost in tako naprej zelo pomembna in potrebna.
Po drugi strani pa, če imate res najboljše informacije, najboljše strokovnjake, potem smo se vedno čudili, kako so
najbolj neprofesionalni programi šli v milijone, ko smo vlagali v druge produkcije in tako naprej.
Snemali smo tudi celovečerne filme, kinematografske filme, vse na prostovoljni osnovi, in vedno znova so nas
metali iz kinodvoran in ne vem kaj še vse, ogromni stroški.
Poleg tega ste ustvarjali tudi druga dela, ki pa so imela določen pridih, in ljudje so jih želeli, potrebovali so jih.
Preden se bolj poglobimo v to ravnovesje, v pravičnost, morate preprosto izčrpati vsa sredstva in tukaj je lokalno omrežje
absolutni plus, ki ga vidimo kot osrednjo strategijo za prihodnost, uporabiti morate vse,
decentralizirane strežnike, družbene medije, dokler je mogoče.
Nenehno sprejemamo nove strategije, nove pristope, nove poti, organiziramo delovne skupine, v katerih
razpravljamo o tem, kateri družbeni mediji se odzivajo na katero cenzuro, kaj je kje še mogoče?
Še naprej moramo biti dejavni na vseh področjih, vendar je treba vzpostaviti lokalno mrežo, pozvati ljudi v mrežo, jih
iz anonimnosti poklicati in reči: "Hej, živiš tam in tam, pojdi tja na dogodek, fotografiraj, pošlji jih sem.
Moramo priti v vodstvo in nato da se strokovnost poveča.
Vedno pa izkoristite sredstva, ki jih imate, in delajte s polno paro.
Že od samega začetka sem bil za to tezo in od samega začetka, torej od leta 2005, 2006, ko se je rodil
YouTube, smo bili tam od samega začetka, zato sem pri tej temi nekoliko trmast, če sem iskren.
Ne želim, da bi me odgnali s tega velikega trga.
Če prodajate izdelek, se odpravite na trg, ga oglasite in nato prodate.
Če pa se pojavi nekdo, ki reče, ne, ne, svoje stvari lahko ponujate samo v zadnjem vogalu, v zadnji
ulici, se s tem ne strinjam, ker to izkrivlja konkurenco, in vztrajam, da so pogoji enaki za vse.
Toda, kot sem rekel, sem trmast. To se nam je že večkrat zgodilo.
V začetku leta 2024 smo na YouTube začeli znova.
Menim tudi, da moramo to nujno storiti, saj so točno tam ljudje, ki jih moramo doseči, če želimo kaj spremeniti.
Navsezadnje nima smisla igrati vedno v istem mehurčku.
Plus Shadow Bans, naš največji kanal, 280,000 naročnikov.
Če tja naložim videoposnetek in ni pomembno, ali je vsebina uspešna ali ne, kot ste pravkar
opisali, dobi 2.000, 3.000 klikov in to je to.
Če se bo YouTube v nekem trenutku res odločil za radikalno potezo in vsem za vedno prepovedal dostop do platforme,
kar je z umetno inteligenco zagotovo izvedljivo, bodo potrošniki spet prisiljeni poiskati nove načine.
Ljudje želijo biti zabavni, kruh in igre. Na žalost je tako, kot je.
V tem alternativnem mehurčku tega ne smemo popolnoma zanemariti.
Menim, da je za spreminjanje družbe in politike bistvenega pomena, da se ti mediji tudi razbijejo.
To je močvirje. Ne morete ga reformirati. Drugi je cenzura.
Cenzura mora biti prepovedana z zakonom, če govorimo o zakonih.
Kaj je cenzura? Cenzura ni le to, da nas odrežejo od konkurence. Ne, to smo izkusili s Corono. Cenzura ubija.
Cenzura ubija. Veliko gledalcev, ki so nas kontaktirali v zadnjih dveh letih, je namreč dejalo, da če bi videli
vašo oddajo, ne bi dovolili, da se to sranje zaleti vame.
In zdaj sem zaradi tega bolan ali pa sem izgubil drago osebo. Nisem dobila nobenega pojasnila.
To sem vnesel v Google: Cepljenje je nevarno.
Našel sem le strani nemške vlade in Wikipedije, kjer je navedeno, da cepljenje ščiti in je
varno. In Lauterbachov videoposnetek tisočkrat.
Torej gre za cenzuro. V prihodnje je treba to obravnavati kot neuspešno nudenje pomoči.
Če se peljem mimo prometne nesreče in se ji samo smejim, me lahko preganjajo, ker nisem pomagal.
Ko mediji ali korporacije v Silicijevi dolini cenzurirajo, se lahko zgodi, da ljudem
onemogočijo dostop do pomembnih informacij.
To je treba strogo prepovedati, sicer bo to uredil prosti trg, mi pa jih bomo vseeno pregnali. Toda to je vprašanje.
Revolucije ni mogoče začrtati v posameznih korakih, vendar v daljni prihodnosti ne sme biti
cenzure in javnega financiranja le ene strani.
Govorimo o demokraciji jutrišnjega dne.
Vedno več ljudi meni, da je sedanje stanje v EU-Evropi simulacija demokracije, kjer se demokracija
zelo hvali in posvečuje, v resnici pa ne zaživi.
Zahodne prebujene elite in njihovi množični mediji trdijo, da le oni predstavljajo demokracijo. In
da je treba njihovo demokracijo nenehno braniti.
Vedno več ljudi doživlja pomanjkanje svobode, preganjanje in zatiranje s strani države.
Država se pogosto dojema kot oblastno orodje močnih.
Danes ni več govora o ljudstvu, iz katerega naj bi izhajala vsa oblast.
Trdno sem prepričan, da imamo v sedanjih razmerah opravka z večkratnim državnim udarom - z
razpadom delitve oblasti na širokem območju.
In da se soočamo z zlobnim režimom, katerega zloba po mojem mnenju večini prebivalstva ni očitna.
Zato citiram iz naše najnovejše publikacije Gegendruck:
Zlobna mešanica vladarjev se drži na oblasti s plenilskimi lažmi, množično korupcijsko cenzuro, vseprisotno
propagando, stalnimi kršitvami zakonov, vojnimi klici in stalnimi državnimi napadi na vsakršno opozicijo.
Zato se vlade, korporativno gospodarstvo in anonimne birokracije vse bolj spreminjajo v mrežne kriminalne politične organizacije.
Izraz kriminokracija bi lahko bil ustrezen opis pošastnega oblastnega sindikata postmodernizma.
In demokracije se moramo najprej naučiti, ker je nikoli nismo imeli.
Zame demokracija danes na kratko pomeni preobrat vseh obstoječih odnosov. Pomeni, da se je
treba vsega naučiti na novo, vse na novo usposobiti.
Svojo prvo izjavo naj zaključim z besedami, da moramo dokumentirati zločine zadnjih let.
Če bo sistem padel, in upam, da bo, bomo potrebovali center za dokumentacijo zločinov režima.
To je nujno, če želimo napredovati v novo družbo, saj morajo stari gangsterji in kriminalci, organizirani
kriminalci, odgovarjati na nek način v okviru pravne države.
Načeloma so predpisi, ki jih imamo v Nemčiji ali Avstriji, torej naša ustava iz leta 1923, 1928
ali nemški temeljni zakon iz leta 1949, zelo dobri.
Zato so dobro premišljeni in določajo razumna pravila za demokracijo.
Toda kot smo videli v zadnjih letih, ne letih, temveč desetletjih, ta erozija, ki je bila tu že omenjena, ni dovolj.
Ta sklop pravil na različne načine spodkopavajo ali uporabljajo sile, ki jih ne vidimo, ki jih ne izbiramo, ki
jih ne moremo nadzorovati, da bi nam vsilile svojo voljo.
In tu vidim dve zelo pomembni stvari za demokracijo prihodnosti.
Ena stvar je, da so politiki spet pravi predstavniki ljudi. To se zdaj sliši tako samoumevno.
Toda politik danes zastopa vse interese, interese farmacevtske industrije, interese vseh tajnih služb, tudi tujih tajnih služb.
To se mora končati. Od trenutka, ko je predstavnik ljudstva, je odgovoren le ljudstvu, suverenu.
Ljudje se morajo zavedati svoje moči.
To pomeni drugo komponento: Ponovno potrebujemo državljane, ki so si to ime zaslužili, in ne le nekaj končnih potrošnikov.
Tudi ti državljani se morajo informirati. To pa presega zabavni program v taboru v džungli.
Horst Seehofer bi dodal: Tisti, ki odločajo, niso izvoljeni, in tisti, ki so izvoljeni, nimajo
kaj odločati, je takrat čudovito dejal v kamere.
Nobelovo nagrado za mir je dobila EU, ki se pripravlja na vojno proti Rusiji, ali pa morilec z droni Barack Obama.
Živimo v absolutni simulaciji.
Verjamem, da je mogoče, in tu se ustavljam pri svojem poslanstvu, da odgovorni politiki postanejo
predstavniki ljudstva, ko so obremenjeni z odgovornostjo.
Če poglavar žrtvuje svoje ljudi, ker jim je ukazal, naj naredijo nekaj napačnega, lažno vojno ali kaj podobnega, ga
obglavijo, na primer pri Indijancih, med prvobitnimi ljudstvi.
Obstaja odgovornost. In če politik naredi nekaj, kar je slabo za skupnost, mora biti odgovoren.
Smo civilizirani in nikogar ne obglavljamo ali obešamo na žerjave. Vendar ga je treba kaznovati.
Odgovoren mora biti s svojim premoženjem. To ni mogoče.
Neodvisnost sodstva, neodvisno od interesov države. Kaj to pomeni?
Zame to pomeni, da sodstvo dejansko preganja in kaznuje kazniva dejanja, ki jih stori država, kršitve zakona,
kršitve ustave in morda tudi kršitve kazenskega zakonika.
Le tako bomo lahko prepričani, da imamo neodvisno sodstvo, če bo res bdelo nad državo, ki morda zlorablja svoje
funkcije ali morda izdaja ustavo in s tem interese državljanov.
In prav tu se skriva. In vaš primer to dokazuje. To kažejo številni primeri.
Skoraj vsi smo na neki način prizadeti.
Predvsem pa je Corona prepričljivo pokazala, da se točno to ne dogaja.
Da, prenesimo vprašanje na Michaela Ballwega.
Da, želel sem nekaj dodati, ker je to zelo pomembno. Arbitrarnost se lahko vedno zgodi le v temi.
Mislim, da marsikdo ne ve, kako poteka takšen kazenski postopek.
Tako so kazenske obravnave javne, vendar se ne beležijo, prav tako pa se pri kazenskih obravnavah ne pišejo zapisniki.
V celotnem postopku torej ni ničesar dokumentiranega. To odpira vrata samovolji.
Če torej res trdimo, da imamo neodvisno sodstvo, ga je treba tudi nadzorovati.
To pa najbolje nadzoruje široka javnost.
In nič ne nasprotuje temu, da se sodni primer, kot je moj, predvaja v javnosti.
Najprej seveda zabeležite dogodek, da boste lahko pozneje v reviziji videli, kaj se je dejansko
zgodilo. In da imajo ljudje tudi kontrolno funkcijo.
V Nemčiji nikoli nismo imeli neodvisnega sodstva.
Kot vemo, je bilo na primer sodstvo vedno hibridno.
Vsa tožilstva so odvisna od navodil in tam je prvo truplo v popru.
To pa pomeni, da neodvisnega sodstva ne morejo doseči samo s to konstrukcijo.
Ne glede na reakcionarno sodstvo.
Sem opeharjen otrok, prihajam iz zakonitega gospodinjstva.
Vem, kakšni so ti ljudje, in edina pametna stvar, ki jo je nekoč rekel moj stari oče, je bila, da na sodišču
ne gre za pravico, ampak na sodišču dobiš sodbo.
Popolnoma se ustavite. Odličen stavek, prav.
Revolucijo, zlasti nasilno, je treba povsem jasno zavrniti. Življenje je treba spoštovati.
ZDA niso nič drugega kot država nasilnega vojskovanja in oboroževanja.
Mike Lofgren, ki vse to mesto pozna do potankosti, je bil veliko let član parlamenta.
Napisal je knjigo The Deep State. V njej je dokazal, da je povprečen kongresnik vsaj
40 do 50 odstotkov zaposlen z zbiranjem denarja.
To skoraj izključno počnejo orožarska podjetja. In potem lahko razmislite, zakaj so ZDA tako vojskujoča se država.
Ne le zaradi lastne ideologije: "Moramo biti prvi."
O tem si lahko preberete v vseh dokumentih o zunanji in varnostni politiki ter obveščevalnih podatkih, kjer so na voljo.
Iz programov nacionalne varnosti in izjav vedno znova izhaja, da moramo biti prvi.
Svet se mora usmeriti k nam in tako naprej. Kdor je takšen, ima v svojem programu že vojno.
Zato ne potrebujemo takšne demokracije, ker to ni demokracija. Potrebujemo popolnoma nove postopke.
Kajti kdo naj tako rekoč določa, morda tudi vodi, usmerja ali vodi?
Nič nimam proti svetovnemu redu, svetu, visokemu svetu, če ga sestavljajo najboljši
ljudje, ki delujejo v našem najboljšem interesu.
Če so neoporečni, če so modri, če so izkušeni, če so s svojim življenjem resnično dokazali, da so
častni, modri, izkušeni, človeški moški in ženske.
Najboljši, res najboljši, ki sprejemajo bistvene odločitve v smislu svobode, miru in zadovoljstva, seveda.
Toda ti najboljši ljudje bodo storili enako.
Zato se želim zavzeti za Svet, tako rekoč Svetovni svet, če - in to je predpogoj - če je res najboljši.
To je najdaljša pot do tja.
Kajti tisto, česar se moramo ponovno naučiti - in še zadnjič poudarjam -, so spoštovanje, spodobnost, vljudnost in manire.
To pomanjkanje prostora, pa naj bo to na nemških avtocestah ali kjer koli drugje, to neizrekljivo, to
propadanje obnašanja, ki je pravzaprav tudi izraz dejstva, da nam ne vladajo najboljši ljudje.
In če so najboljši, potem bi se z veseljem prepustil njihovim rokam, saj imamo vsi dovolj dela.
In v naših majhnih krogih, majhnih družbah, majhnih in najmanjših enotah, družini, poklicu, skupnosti,
mestu, državi, narodu, imamo tako ali tako dovolj dela.
Kako lahko država in družba ustvarita resnično odgovorne državljane?
Začnimo z gospodom Schöningom na zunanji strani.
Da, najprej zdravniška diagnoza: sploh nimamo demokracije, ampak oligarhijo. Zlasti v Zvezni republiki Nemčiji.
Če pogledate, kdo jo je sploh ustanovil - družina Adenauer, McCloy. Kako bi lahko bili boljši?
Z združitvijo volitev in loterije lahko dosežemo boljše rezultate. Tudi s tem, da povemo, kaj je.
Vedno sem zelo hvaležen Ulrichu Miesu, da je to jasno povedal in povedal, da smo tu organizirani kriminal.
In na primer Beate Bahner, ki se prav tako obrača na sodišča in poskuša vzpostaviti pravno državo. Tega nimamo.
Prepričan sem, da ga lahko izboljšamo in naredimo praktičnega z uravnoteženim razmerjem med
volitvami in žrebom, torej z loterijskim sistemom.
Za to si moramo prizadevati.
Če se bomo lotili tudi problema tega goljufivega obrestnega denarja, bo ostalo veliko, veliko več dodane vrednosti.
In potem bi ljudje - to je seveda vizija - imeli neverjetno veliko več časa, da se
posvetijo temu, kar je resnično, dobro in lepo.
In k temu si prizadevamo, saj bomo tako dobili odgovorne državljane, potem bomo kot v antičnih Atenah, kjer
bodo resnično odgovorni ljudje lahko prevzeli odgovornost.
Mislim, da lahko gremo v to smer in da je na tem področju nekaj čudovitih dosežkov, le vztrajati moramo pri tem.
Državni dolg Nemčije zdaj znaša več kot 2,5 bilijona evrov.
Visoke cene energije ogrožajo konkurenčnost evropskih podjetij in industrijske proizvodnje.
Načrtovani digitalni evro ogroža finančno svobodo državljanov.
Kakšen bi lahko bil denarni in gospodarski sistem prihodnosti, ki bi ohranil svobodo in neodvisnost ljudi?
Danes o tem govorim z naslednjimi gosti.
Kakšen naj bo denarni in gospodarski sistem prihodnosti? Čas se izteka.
Denarni in gospodarski sistem prihodnosti bi moral imeti predvsem manj vlade in bi moral
temeljiti na nekaj zelo preprostih stebrih.
Namreč, da so ljudje svobodni in lahko svobodno delujejo.
To vključuje vitko državo, ki zavzema največ 10 % bruto nacionalnega proizvoda.
vitka zakonodaja, pri kateri bi lahko črtali 99 % veljavnih zakonov.
Denarni sistem, v katerem država ne more več uporabljati denarja za razlaščanje na različne načine, zlasti za inflacijo.
Pravzaprav obstaja samo en sistem, ki je podprt z zlatom, ne vidim nobenega drugega, kljub Bitcoinu.
V bistvu naj ljudje počnejo, kar mislijo, da je zanje primerno.
Konec ideje, da politiki bolje od nas vedo, kaj je dobro za nas. To je že to.
Lahko dodam, da menim, da mora biti finančna samoodločba najpomembnejša značilnost novega monetarnega sistema.
Finančne samoodločbe ne smemo prepustiti nekomu drugemu.
In prav to nam trenutno grozi.
Tako nam grozi uvedba digitalnega denarja centralne banke.
To pomeni, da nekdo drug odloča o tem, kaj smemo in kaj lahko počnemo.
To pomeni, da je naša samoodločba izgubljena. Zame je to osrednja točka, ki je pomembna v naslednji fazi.
- In naslednji denarni sistem ali različni sistemi ne bi smeli razviti prevladujoče valute, da bi se sankcioniranje
končno ustavilo - da bi lahko vsi v miru proizvajali in hekali.
To je z globalnega vidika zame zdaj najpomembnejše.
Po mojem mnenju ni smiselno pustiti vse tako, kot je - manj države in podobno -, ampak vsi še
naprej živimo v konkurenčni družbi s prostimi trgi.
Vendar govorim bolj o nekakšnem kooperativnem kapitalizmu, kjer bi morala biti
kooperativna komponenta preprosto veliko bolj izrazita.
Navsezadnje so to raziskovali že številni znanstveniki in jasno dokazali, da lahko z enakim prizadevanjem s sodelovanjem
ustvarimo več prihodkov na splošno - tj. več blaginje za vse.
Ali enak rezultat kot danes z bistveno manj truda.
Potem pa je treba preprosto razmisliti: ali potrebujemo državni denar? Ali mora biti podprt? V kakršni koli obliki?
Ali to sploh drži za ponudbo denarja?
Od kod se dejansko vzame denar za obresti?
Torej gre za spremembo paradigme na številnih ravneh.
Ekonomija in finance pa sta le zelo majhen del vsega tega, čeprav zelo pomemben.
Če bi bil jaz minister za gospodarstvo ali finance, ne bi prišel z lastnim ukrepom, ampak z veliko kampanjo ozaveščanja javnosti.
Zgledoval bi se po Henryju Fordu, ki je nekoč dejal: "Če bi ljudje razumeli monetarni sistem,
bi imeli revolucijo še pred jutrišnjim jutrom."</i
Menim, da večina ljudi nima niti najmanjšega pojma o tem, kako takšen denarni sistem deluje, zato bi začel
obsežno kampanjo za ozaveščanje z dvema osrednjima točkama.
Ljudem bi pojasnil, da v monetarnem sistemu, ki ga imamo od druge svetovne vojne, prevladuje ena valuta,
ameriški dolar, ki se ga večina ljudi sploh ne zaveda.
In drugič, da centralne banke, ki trenutno vzdržujejo ta monetarni sistem, nadzoruje zasebna organizacija
v ozadju, in sicer BlackRock, ki trenutno deluje kot glavni svetovalec tako Zveznih rezerv kot ECB.
Menim, da bi na ta način najprej omogočil ljudem, da bi razumeli celotno zadevo in dejansko
imeli možnost sodelovati v procesu odločanja.
Mislim, da je zelo dobro, če je denar vezan na fizično vrednost.
Živimo v času digitalizacije in v času, ko so nam vse te kriptovalute vedno bližje.
Menim, da je to velika nevarnost, saj kriptovalute na koncu niso nič drugega kot niz podatkov, torej ne fizično sredstvo.
Podatkovni niz ima vrednost le, dokler ga ljudje prepoznajo kot denar.
Sem skeptik, ko gre za bitcoin - tudi splošno znan - preprosto zato, ker si vedno mislim, da je bitcoin kot
trezor in da nekdo sedi pred njim in poskuša odpreti trezor.
In po dolgem trudu mu to uspe. Odpre vrata in kaj najde v njih? Nič. Nič.
Menim tudi, da se Dirk Müller ni povsem zmotil, ko je pred nekaj leti dejal, da Bitcoin ni nič drugega kot trojanski konj.
Če pogledate, kdaj je Bitcoin prišel na svet, menim, da morate imeti nekaj dvomov.
Bitcoin je bil uveden leta 2009, kmalu po svetovni finančni krizi v letih 2007/2008.
V tistem času je bilo veliko zanimanje za uvedbo novega denarnega sistema, digitalnega centralnobančnega denarja.
To je počasi postajalo jasno že takrat.
Da bi to dosegli, je bilo treba predvsem mlade pripraviti na to, da bodo digitalni denar sprejeli, kadar koli bo to mogoče.
In prav to vlogo je takrat opravljal Bitcoin. Veliko ljudi, zlasti mladih, je začelo uporabljati Bitcoin.
Nedavno smo videli, da se z bitcoinom neverjetno igrajo.
Veliko ljudi se ne zaveda, da je Bitcoin vse prej kot demokratična valuta.
Ker je 91 odstotkov bitcoinov v rokah velikih vlagateljev. Le 9 odstotkov je v rokah običajnih zaslužkarjev.
Že to kaže, da lahko veliki vlagatelji to valuto seveda premaknejo v eno ali drugo smer.
Strinjam se z Ernstom Wolffom, da če je 91 % teh bitcoinov v rokah nekaj ljudi ali velikih
vlagateljev, je zaupanje zelo, zelo težko vzpostaviti.
Druga stvar pa je, da je Bitcoin resnično nesporen ali edinstven le, dokler ni mogoče razbiti kode.
Vendar je le še vprašanje časa, kdaj bo računalniška moč zadostovala za razvozlavanje kode.
In če je res, da so bili že vloženi patenti za dešifriranje kode Bitcoina, potem je samo
vprašanje časa, kdaj bo mogoče dešifrirati tudi to kodo.
In potem je razmišljanje o tem, ali je Bitcoin resnična stvar, dejansko zastarelo. Ker ga potem lahko tudi pomnožim.
Zato je ta omejitev, ki sem jo obljubil vsem, le prazna obljuba. Zato jo je treba najprej izpolniti.
Danes je to običajen poslovni model. Ljudje se zadolžujejo v fiat denarju, v gotovosti, da se bo denarno stanje poslabšalo.
Denarno poslabšanje je glavna komponenta poplačila, s katero se kupuje premoženje in kopiči bogastvo.
Na ta način so se ljudje zapeljali, saj je denar mogoče ustvariti s klikom miške in z zapisom o rezervaciji.
Tako je že od leta 1970. Formalno zlato kritje je bilo opuščeno leta 1971 in od takrat se denar
proizvaja brez uspešnosti in brez predhodnega varčevanja.
To pomeni, da je proizveden in ga je treba pozneje razviti.
Leta 1970 je imel povprečni zaposleni v Nemčiji približno 5.000 evrov, preračunano.
Zdaj jih je približno 30.000, kar je približno 475 odstotkov. Vendar pa lahko danes dobite le desetino toliko zlata.
Z drugimi besedami, tiskanje denarja je zmanjšalo vrednost dela za 90 odstotkov, če ga preračunamo v zlato.
Dva najpomembnejša instrumenta moči na svetu sta po eni strani denar, tj. prihajamo iz družbe, v kateri je več sto
ali več tisoč let veljal naslednji stavek: Denar vlada svetu.
Ne smemo se sprenevedati. Denar je zavladal svetu.
V današnjem času obstaja tudi drugo sredstvo moči, in sicer podatki.
Vsakdo, ki ima v današnjem času neskončno količino denarja in neskončno količino podatkov, kot je Elon Musk, ima torej
neverjetno moč in lahko odloča o marsičem ter se lahko povzpne nad druge ljudi in pomaga odločati o njihovi usodi.
Zato se zavzemam za to, da se pristopi k ustavi in v ustavo vključi omejitev pooblastil v smislu denarja in podatkov.
Zato sem zelo, zelo skeptičen do vseh pristopov, ki omogočajo, da katerakoli država - celo večina v državi - izvaja tiranijo.
Odvzem zasluženega denarja je vedno tiranija.
Nekomu nekaj vzamem in kaj potem naredim z njim?
Potem ga bom dal politikom. Ali pa ga politiki dobijo zato, da lahko z njim vodijo vojno?
Še slabši socialistični koncept.
Zato menim, da bi morali opustiti idejo, da bi morala obstajati centralizirana oblast, ki omejuje posameznika
pri njegovi ustvarjalnosti in pri tem, kaj lahko doseže.
In mislim, da so patenti in licence nekaj zelo škodljivega v današnjem času, še posebej v sektorju IT, saj veliko
mladih, ki danes ustanavljajo zagonska podjetja, hitro naleti na zid, ker kršijo te patente in licence.
Če imajo dobre ideje, jih hitro prevzamejo velika podjetja.
Zato predlagam, da se odpovemo patentom in licencam v sektorju informacijske tehnologije po vsem svetu.
Nočem države, ki bi sama sebi dajala pooblastila in ukazovala, to lahko storite, to lahko storite.
Z drugimi besedami, popolnoma se strinjam z Markusom Krallom in pravim, da mora biti država popolnoma zadržana.
O tem, katera vrsta je za to idealna, mora odločiti trg sam.
Če si stvari želi večina ali določena kritična masa ljudi, se lahko tam ustanovijo dobrodelne organizacije.
- To se bo zgodilo samodejno, če je tako treba. Vendar mora država pri tem ravnati čim bolj zadržano.
In potem ne pride do teh velikih ekscesov.
Dolg bi morali preprosto odpraviti. Prepovedati ga je treba.
Če pa pogledamo današnji čas, po podatkih Inštituta za mednarodne finance svetovni dolg znaša približno
400 odstotkov svetovnega bruto nacionalnega proizvoda.
Torej približno 400 odstotkov, odvisno od tega, katero leto gledamo zdaj. Tega ni
mogoče vrniti niti ob nizkih obrestnih merah.
V tem pogledu dolg ni dobra ideja. Resnično bi se morali od njega posloviti.
FED je zasebna banka v lasti zasebnih bank, ki jim je država podelila zakonski monopol za tiskanje
denarja - brez kakršnegakoli nadomestila - in jim podelila tudi monopolni nadzor nad bankami.
To ni nič drugega kot oligarhična mreža, ki ji je uspelo spodkopati tržno gospodarstvo v smislu državnega monopola.
Menim, da bi bilo treba z vidika tržnega gospodarstva tovrstne stvari odpraviti.
V ZDA je bil najboljši primer Silicon Valley Bank, ki so jo pustili v stečaju, da jo je lahko prevzela banka
članica, tj. banka v lasti Federal Reserve, JP Morgan.
Potem so rekli, da vam ni treba skrbeti za slaba posojila, ki so tam - vse državne obveznice, ki so
razvrednotene, ker imate neskončno podporo Federal Reserve.
Zame je to državna korupcija ali korupcija v tem sistemu.
To pa je omogočilo le nujne popravke - in to je v bistvu tisto, kar je Schumpeter mislil, ko je rekel, da moramo občasno
dovoliti bankrot, da bi lahko prišlo do očiščevalne nevihte.
V finančnem sektorju to ni bilo dovoljeno, ker je bilo vedno označeno kot sistemsko pomembno ali kaj drugega, medtem ko je v
realnem gospodarstvu - zlasti v sektorju MSP - vedno dovoljeno.
In to ni prav. Mislim, da je ta krivica ena od ključnih točk, ki jih je treba popraviti.
In potem bi rad poudaril, da ne smemo preveč poveličevati tržnega gospodarstva.
Če si zdravstveni sistem predstavljam kot tržni ekonomist, potem vstopim in rečem, da moram voditi
skupino. S skupino moram ustvariti veliko denarja.
Delničarjem moram ponuditi dobre dividende. In kako to doseči v zdravstvenem sistemu?
Najboljši način je, da so ljudje čim dlje bolni, da se za kratek čas, ko so bolni, pozdravijo, vendar jih na
splošno ohranite kot stranke, tako da so čim dlje bolni.
Zato menim, da je na primer zdravstvo področje, na katerem tržno gospodarstvo sploh nima mesta.
In potem, in to je druga točka, potrebujemo tudi pravo pravno državo, o čemer bi rad vsaj delno podvomil.
Ker nimamo popolnoma neodvisnega sodstva.
Če je sodstvo vezano na navodila ali če lahko nanj vplivajo določeni vladni vplivi, za kar imamo zdaj žal več primerov, ne le
v primeru gospoda Ballwega ali drugih, ampak tudi v večjih škandalih, potem imamo tu situacijo, ki preprosto ni
mogoča, kar nam je bilo sicer obljubljeno v osnovnem zakonu.
K temu se moramo preprosto vrniti.
To so prilagoditve, ki jih zlahka izvedemo in za katere sem prepričan, da bodo v naslednjih nekaj
letih uvedene, saj jih ljudje vedno manj sprejemajo.
V Silicijevi dolini imamo torej opravka z veličastno sedmerico.
To so Alphabet, Amazon, Apple, Meta, Nvidia, Tesla in še eno podjetje, torej skupaj sedem podjetij, ki imajo
v lasti skoraj vse patente in licence na tem področju.
Počnejo tisto, kar koristi njim, in ne tisto, kar koristi preostalemu človeštvu.
To je trenutno doseglo zelo nevarno mejo, saj imajo znanje na področju umetne inteligence, zlasti na
področju umetne inteligence pa je treba povedati, da obstajajo resnično zaskrbljujoči znaki.
Naj vas spomnim, da je Jeffrey Hinton, glavni razvijalec pri Googlu, lani odstopil, ker je vse skupaj postalo preveč nevarno.
Enako velja za Mo Goddarda, ki je bil vodja marketinga pri Googlu X. Danes potuje po Angliji in polni cele dvorane
z zgodbami o tem, kako je človeštvo na področju umetne inteligence doseglo trenutek Frankensteina.
Naj vas spomnimo, da je doktor Frankenstein izmišljeni lik zdravnika, ki iz delov trupla sešije človeka in mu
vdihne življenje, nato pa ugotovi, da je ta nenadoma močnejši, pametnejši in tudi bolj zloben od njega.
Zato smo na zelo nevarnem pragu.
Veliko težavo vidim v tem, da je razvoj te tehnologije v rokah zelo malo ljudi, ki jih
zanimajo le lastni interesi, lastna korist.
Kaj lahko podjetniki konkretno storijo, da bi denar in gospodarstvo spet zaživela?
Podjetniki morajo zdaj prepoznati vrednost izobraževalnega dela, kot je AUF1, in ga
podpreti, da se bo še naprej izvajalo in širilo.
V tem pogledu je treba prenehati s to zadržanostjo, češ da oni že delajo, mi pa delamo svoje.
Tu smo v istem čolnu in premalo nas je, da bi si lahko privoščili, da to počnejo drugi.
Menim, da bi morala mala in srednja podjetja samozavestno pokazati, da so resnično temelj družbe, in zagotoviti, da ljudje
dejansko kupujejo v malih in srednjih podjetjih ter služijo malim in srednjim podjetjem, ne pa
današnji ekonomiji platform, ki počne ravno nasprotno.
Ustvarja vse manj delovnih mest in dejansko skoraj ne usposablja več mladih.
Pod tem čudovitim geslom nadaljujemo naše poročanje o alternativnem WEF iz Prage.
Levi proti desnim, zgoraj proti spodaj, migranti proti državljanom.
Večina prebivalstva je nekritično prenašala totalitarne prisilne ukrepe v zvezi s koronavirusom.
Prilagajanje je bilo pomembnejše od samostojnega razmišljanja.
Na splošno je pritisk za prilagajanje neverjeten, še posebej v Nemčiji.
Demonizacija izraza "lateralni mislec" simbolizira, kako je treba svobodne duhove izriniti z ostrino in slogom.
Število akademikov narašča, število neodvisnih mislecev pa upada.
Izobraževanje odraslih zunaj normativov je množicam popolnoma neznano.
To je vzgojni problem, ki se začne v šoli in konča v naši hektični družbi.
Preobremenjenost posameznika, stres, tveganje izgorelosti in skoraj nihče nima časa ali prostega časa
za nadaljnje usposabljanje, samostojno razmišljanje ali celo osebno odgovornost.
Kritiki trdijo, da je vse to namerno, da bi lahko nemoteno usmerjali čredo, ki je v skladu s predpisi.
Delajo, trošijo, plačujejo davke in se ne upirajo. Toda ali je to tisto, kar si želimo?
Kakšne bi morale ali bi lahko bile vrednote in družba jutrišnjega dne?
Osebna odgovornost je velika beseda, ki jo svobodna družba potrebuje, vendar se je premalo učimo in jo prakticiramo.
Da imate preprosto občutek, da ste odgovorni za druge, da ste odgovorni za svojo srečo in zdravje, da smo
vsi eno in da če škodujemo drugim, škodujemo tudi sebi.
V zadnjih štirih letih sem veliko, veliko let kritiziral materialistično medicino, konvencionalno medicino, ki ljudi
obravnava kot stroj, ki ločuje telo, dušo in duha, ki išče in najde razloge za zdravje in bolezen v
najmanjših gradnikih našega bivanja v materialnem svetu.
In ves čas se sprašujem, kako je kaj takega sploh mogoče, da se medicina ne spreminja, ko pa že dolgo vemo, na primer iz
psihonormologije in tudi iz psihosomatskih raziskav, da o zdravju in bolezni ne moremo več razmišljati drugače kot z dodajanjem
nematerialnih dejavnikov, ki so morda še močnejši, ko gre za vprašanje, kaj nas ohranja zdrave in kaj nas dela bolne.
Na novinarstvo sem se zanašal v naivni obliki, vedno sem konzumiral vse sistemske medije in moral sem
spoznati, da me je vse to v 50 letih prevzelo in zapeljalo v napačen način razmišljanja.
Vprašanja, zakaj se nekaj ne spremeni, ni mogoče rešiti z umom.
Zato je pomembno, da ta vidik vključim v to razpravo. Ne gre za razumevanje.
Ne gre za to, da bi s pomočjo čistega razuma razumeli, kaj se je zgodilo.
Prvo razsvetljenstvo pred več kot 300 leti, v 18. stoletju, nam je dalo priložnost, da se oddaljimo od
plemstva in duhovščine ter se začnemo dojemati kot državljani.
Dana nam je bila moč razuma in z njo smo lahko naredili marsikaj hudega.
Kajti to, kar se je zgodilo po čisti uporabi uma z izgubo racionalnega, čustvenega in duhovnega, je bila
industrializacija, tehnizacija, kapitalizem, neoliberalizem, zdaj pa smo pri transhumanizmu.
To pomeni, da ljudje vse bolj postajajo stroji.
Zelo se zavzemam za ponovni razmislek, zlasti glede na zadnjih nekaj let, in za to, da se
osredotočimo na iracionalno in ne na racionalno.
Če me vprašate, kakšno podobo imam, potem vam moram povedati, da verjamem, da na svetu ni
človeka, ki ne bi imel posebne sposobnosti.
In če v to verjamem, potem je naša družbena odgovornost, da jim pomagamo, jih spodbujamo, podpiramo in
učimo, da razvijejo ta talent in ga prispevajo družbi.
Če nam bo to uspelo, bo prišlo do sinergije med temi posamezniki, ki imajo neverjetne sposobnosti.
Če nam bo to uspelo, bomo družbo in njene vrednote dvignili do te mere, da zaradi tehnologije, ki smo jo razvili v zadnjih letih,
ne bomo imeli težav z zadovoljevanjem osnovnih materialnih potreb in individualnih luksuznih potreb. Takrat
pa bi prišlo do sinergije in pravzaprav rajskih razmer.
In ta podoba me vodi in mi daje moč, da se skozi vse to prebijem, tudi če sem nekoliko sovražna, če imam
drugačne misli ali če zahtevam določeno preglednost.
Moram govoriti v imenu medicine, moja specialnost je medicina.
Rad bi revolucionarno spremenil to brezdušno medicino.
Tega ne morete reformirati, temveč ga morate izboljšati od spodaj navzgor.
Ko sem slišal WHO, sem se postavil v stojo.
Mislil sem, da imajo modrost, in dolgo sem potreboval, da sem spoznal, da je to res zadnje, kar potrebujemo.
Imam šalo, ki smo si jo pripovedovali, ko sem bil študent: Dajte študentu fizike zbirko
fizikalnih formul in mu recite, naj se jih nauči na pamet.
Nato vpraša, zakaj? Če ga potrebujem, vem, kje je.
Študentu medicine dajte telefonski imenik njegovega domačega mesta in mu naročite, naj si ga zapomni. Vpraša, do kdaj?
Med pandemijo so rekli, naj se cepijo, niso vprašali, zakaj, ampak kako pogosto. tako zelo
prilagojeni, zelo neposredni in nikoli niso ničesar vprašali.
Zelo močno ločujem med zdravniki in zdravniki.
Zdravnikov je na pretek. Univerzitetne bolnišnice so polne zdravnikov.
Preberejo vsako študijo in so na tekočem s trenutnim stanjem napak.
Če ste v tem poslu tako dolgo kot jaz, veste, da obstajajo spremembe paradigme, v katere trdno verjamemo.
V nekem trenutku se pojavi nekdo, ki reče, da to ni res.
Če ste to že nekajkrat doživeli, potem veste, da ni vse določeno.
Vsi vemo, da je človek posameznik - v prevodu to pomeni nedeljivo dvojnost.
Jaz bi to razširil, rekel bi, da človek pravi Indivitrium - nedeljiva trojica med telesom, umom in dušo.
Pogosto se lahko pojavijo psihološke težave, ki se kažejo tudi fizično.
Če zdravijo telo, so na povsem napačnem mestu.
Zdravnik mora na osebo gledati kot na celoto, ne kot na vsoto organov, temveč kot na vsoto telesa, uma in duše.
Mislim, da je zlasti nemško šolstvo v opustošenem stanju povsem namerno.
Inflacijsko dodeljevanje psevdoakademskih nazivov za kakršno koli integracijo načela enakosti
spolov. Na koncu lahko navedete poljuben izraz.
Mislim, da nam primanjkuje poguma, da bi to priznali.
To vidim kot zadnji del dekadence, zanemarjanja blaginje, ki jo imamo v naši družbi, kar vodi v panično željo, da bi
ohranili še tisto malo razkošja, ki je ostalo, to lažno varnost, da bi se podredili vsemu, kar se nam prikazuje kot strašilo.
Ne, ampak samoodgovornost, s katero rečemo, da nočemo izpolniti ukaza Nancy Faeser,
direktive Karla Lauterbacha, ko gre za cepljenje.
Policistovega ukaza, naj si nadenemo masko, ne upoštevamo.
Ne, kot odrasli se moramo naučiti reči: ne, tega ne bom storil in bom prevzel posledice.
Po mojem mnenju je to tudi najbolj miren način.
Ker je to pasiven način, kako nekomu reči, da nekaj zavračam, da zavračam to prijavo in da ne bom dvignil pesti
ali česar koli drugega, da bi vas zdaj odstavil s položaja.
Politiki in oblikovalci javnega mnenja se že desetletja osredotočajo izključno na to, da bi vse uničili, vse
razmejili, vse osvobodili vseh kolektivov in vseh omejitev.
Nihče ni več nikomur odgovoren. Ni več stalnih, stabilnih stebrov, niti našega spola.
Nič ni več fiksno, ničesar se ne moreš več držati. Lahko si karkoli ali nič.
Mnogi ljudje se počutijo kot nič in nadomestne identitete iščejo v potrošništvu, blagovnih znamkah,
oblačilih. "Sem uporabnik Apple" ali v družbenih medijih, kjer lahko najdete nadomestne skupine.
Vse to so nadomestki, vendar niso pravi. To so lažne identitete.
Na takšne ljudi je tudi zelo lahko vplivati. Na njih zlahka vplivata propaganda in manipulacija.
Preprosto nimajo korenin. Manjka jim stabilnost, temelj vrednot, tradicij in stabilnih skupnosti.
Srednji razred financira približno 80 % prihodkov.
Ta srednji razred je tako ogrožen, česar se po mojem mnenju nihče v skupini niti ne zaveda.
V Evropi smo bili preveč uspešni, zaradi česar so nas zdaj opazili tudi naši konkurenti po vsem svetu.
Ne glede na to, ali Američane imenujemo odrasli ali morda mladostniki in smo še vedno v vrtcu, je lahko
tudi tako. Lahko se prepiramo o tem, kje se nahajamo.
Razmere so takšne, da je Evropa dosegla neodvisnost s finančnim uspehom, z gospodarskim uspehom.
Pojavila so se gibanja za svobodo, tj. priložnosti, ki niso vsem všeč.
V Srednji Evropi je tako, da je od 3 500 skritih prvakov polovica v nemško govorečih državah.
Tako Skriti prvak, eden najboljših v svojem sektorju, ne morete mimo njega. Prednjači v smislu
tehnologije, prednjači v smislu prodaje - skriti prvak.
Jasno je, da našim globalnim konkurentom to ni všeč, saj je drugih 8 milijard, to pa je morda 120 milijonov.
To je nekoliko neusklajeno delovanje. Kako naj se spoprimem s tem tekmovalcem?
Lahko ustvarim inflacijo, ki je seveda 0,1 / 0,2 plus minus, ne pa 10 ali 20 ali 30.
Zato moram v nacionalni banki natisniti precej denarja in ga izdati precej poceni.
Takrat sem lahko 100-odstotno prepričan, da bom sposoben konkurirati, saj se plače zvišujejo, materiali
se zvišujejo, ne morem več konkurirati po vsem svetu.
Smo svetovni prvaki v izvozu, tj. v nemško govorečem svetu.
Toda to ni dovolj, uničiti moram tudi bazo, saj je baza energija.
Potem bom hitro razstrelil Severni tok. Za nadomestitev te proizvodnje energije bi moral postaviti
120 jedrskih elektrarn, da bi lahko priznal povezavo.
V trenutku zaprem jedrske elektrarne, preidem na alternativno energijo, temno obdobje ali kakor koli že temu rečete.
In če to še vedno ne bo dovolj, bom uvedel nesmiselni davek na CO2.
In če to še vedno ne bo dovolj, bom uničil moralo.
Toda s temi petimi ukrepi lahko spravim na kolena najmočnejše gospodarstvo.
Nekateri pa si bodo ogledali, kaj se bo zgodilo leta 2025.
Mednarodna konkurenčnost je bila v zadnjih treh letih popolnoma uničena.
Imam stranke, ki so do zadnjega trenutka načrtovale naložbe v Evropi, vendar so v
zadnjem trenutku rekle: "Stop, gremo v Dubaj."
Kako je mogoče, da država z odprtimi očmi še naprej voli svoje morilce?
Kako je mogoče imeti ljudi, ki večkrat volijo ljudi, ki jih potrdijo za kanclerja, ministra za zeleno
gospodarstvo, ministra za zdravje, ne da bi jih takoj aretirali na ulici, brez sovraštva do sebe?
Sovražiti moraš samega sebe, če si prizadevaš za lastno ukinitev, nato pa ji ploskaš, greš na televizijo in
trdiš, da smo to končno ponovno izjavili na konferenci Zelene stranke: Nemčija mora služiti svetu.
Ne, za božjo voljo, nisem.
Zapreti mora usta in se obnašati kot dobra država med sosedi.
Vendar mu ni treba nikomur služiti ali odplačevati dolgov. Enako velja za druge.
Sovraštvo do sebe je ključ in odgovor na to, točno to, kar ste rekli, je, da se naučimo imeti radi sebe, vedno sem malo previdna
glede tega, zveni tako narcisoidno, imeti se rad, sočustvovati s sabo, opustiti morbidno dvomiti
vase, to je velik izziv, popolnoma se strinjam.
Morda tudi napad na kult krivde. Zato se ves čas izogibamo temu, da bi to rekli, vendar gre
preprosto za državo ter krivdo in sramoto, da si Nemec.
Ali sem bil preveč posreden?
Da, preveč posredno si se dotaknil dejstva, da se moraš sramovati desničarskega
ekstremizma, ko rečeš, da sem ponosen, da sem Nemec.
Ponosen sem na nemško junaštvo in ustvarjalni duh.
Vau, v naših glavah ali na naši kulturni dediščini, na naših prednikih utripajo opozorilne luči desničarskega ekstremizma.
Tu se začne ljubezen do sebe ali sovraštvo do sebe, da nenehno zanikam in se sramujem.
Zato je zelo pomembno, da se tega lotimo, a če se bomo še naprej vračali v tisti čas, se križali in
se opravičevali za to, se iz tega ne bomo rešili.
Učiti se moramo od otrok. Učiti se moramo tudi od starejših, ki si na smrtni postelji rečejo:
no, pravzaprav mi ni uspelo vzpostaviti odnosa.
Vse drugo mi je uspelo.
Kupil sem svoje Ferrarija in ne vem, kakšne uspehe sem praznoval.
Toda tisto, zaradi česar resnično trpim in kar bi ponovno naredila, je zdravo razmerje.
In mislim, da je ta funkcija vzornika zelo, zelo, zelo pomembna, če jo zdaj uporabimo v družbi.
To se še ni zgodilo, ne kot trener, ampak vsak sam zase, kaj lahko prispeva k boljši družbi, da postane
najboljša različica samega sebe in da postane vzornik.
Če pogledate povprečne šole, zlasti v Berlinu, prihajam iz Berlina, je to res najslabša, najgloblja
luknja v Nemčiji, avantgardna država v vseh pogledih.
Ker se nikomur ni treba smejati iz Nemčije, saj ste v tej državi vsi na poti v državo Berlin.
In če pogledate šolo v Berlinu, boste videli, da so luknje, da so strehe luknjaste, da je v razredu toliko otrok, da jih niti
najbolj predana učiteljica, ki stoji spredaj, nima možnosti nekako obvladati, potem razredi ne razumejo niti
nacionalnega jezika, ki ga govori učiteljica, in starši tja potiskajo otroke, češ da bodo to uredili.
Ne, točno to želimo. V šole privabljamo ljudi, ki želijo postati javni uslužbenci.
Ljudje gredo tja skoraj brez težav, potem ko so sami končali šolanje, potem gredo v te šole in
so veseli, da so končno postali javni uslužbenci.
To je neverjetno.
Šolski sistem je kratek, hiter povzetek celotnega državnega sistema.
In če ne bomo začeli rušiti teh šol in na novo zgradili šolskega sistema, nam ne bo treba niti poskušati narediti preostalega.
To, kar me žene, se morda sliši grobo, ampak to je smrt.
Če samo pomislim na smrt, kaj si želim, da bi si lahko rekel na smrtni postelji, ali česa ne želim obžalovati?
To si pogosto ponavljam.
Vsak dan želim biti najboljša različica sebe, saj se nikoli ne želim kriviti, da ne živim polno in da ne dam vsega od sebe.
Nobenega razloga ni, da ne bi vsak dan dali vsega od sebe.
Veliko ljudi me sprašuje, kako ti uspeva vse to početi.
V resnici pa je to le volja, da v celoti uživam življenje, za katero sem tako hvaležna - to je drugi
nasvet: hvaležnost - tako zelo sem hvaležna za to življenje.
In to mi daje toliko moči, samo končnost na eni strani in hvaležnost, da preprosto črpam
toliko energije, da lahko veliko ustvarjam.
To lahko prenesem naprej.
Gotovo ste opazili eno stvar, dragi gledalci: čakanje na Odrešenika je nesmiselno, ker je Odrešenik že tu.
Sami ste rešitelj.
Tema je globalno reševanje konfliktov jutrišnjega dne in seveda se ukvarjamo z globalnimi izzivi.
Eden od glavnih vzrokov za velike premike beguncev so zagotovo vojne, in ni pomembno, ali
gre za gospodarske vojne ali vojaške spopade.
Jasno je, da imajo od tega razvoja koristi korporacije in lobiji, zato je treba za vsako
ceno prekiniti to verižno reakcijo konflikta.
Zdi se, da je vse slabše in slabše.
Zdaj smo res na prepadu Grand Hotela.
Dejstvo je, da smo lahko zdaj neposredno vpleteni v zelo vročo vojno.
Povsod se rušijo civilne strukture. To seveda povzroči ogromen val beguncev po vsem svetu.
Vlade bogatih držav pa se nikakor niso pripravljene ali voljne ustrezno odzvati.
Celotni izhod v sili, ki je na voljo, je bolj komercializiran.
V Nemčiji je na primer podjetje Serco.
Gre za britanski konglomerat, ki proda ali trži 30 % svojega orožja in upravlja več kot 120 azilnih centrov v Nemčiji.
Gre za zelo donosen posel, ki zagotavlja tudi zaprtje domov za starejše v ozadju, zlasti v času pandemije koronavirusov.
To je zelo slabo. Domovi za ostarele so namerno propadli zaradi koronavirusov.
In to lahko preprosto vidimo, dokler se ne omeji vse to nebrzdano okoriščanje z ljudsko bedo.
Z drugimi besedami, v resnici je treba omejiti finančne špekulacije.
Svet v bedo vodi na primer prevlada dolarja.
To je tisto, kar številne države vodi v bedo. To so sankcije.
Gre za špekulacije na finančnih trgih, ki povzročajo propad celotnih držav in gospodarstev.
Na to stavijo in tudi tisk, ki so ga kupili, uporabljajo, da bi razbili to državo.
In kdo je dejansko odgovoren?
V Nemčiji so to strategi iz investicijskih bank, ki politikom v bistvu le dajejo napotke.
Politika je samo PR in vprašanje, kako prodati določene strategije.
V vseh teh državah se pojavljajo tudi socialne napetosti.
Lahko vas le pozovem, da ohranite mirnost in resnično razmislite o konceptu.
Zato bi se morali ljudje na dnu razviti v možganske truste, možganske truste od spodaj navzgor.
To nam seveda daje novo orožje za migracije. Kajti migracije so orožje.
Namenoma se uporablja tudi za destabilizacijo sveta drugih držav, v tem primeru Nemčije ali Avstrije.
Trenutno doživljamo podobne razmere kot pred prvo svetovno vojno, ko vedno znova izbruhnejo lokalni konflikti, ki so bili
navidezno neodvisni drug od drugega, a so med seboj povezani.
Takrat so bile v ospredju balkanske vojne.
Danes sta to vojni v Ukrajini in na Bližnjem vzhodu, ki se bosta sčasoma združili v veliko bitko, ki si je nihče ne želi.
Menim, da ga zaradi delnega vzroka, ki izhaja iz nasprotij, interesov in najslabše človeške narave, ne bo mogoče
preprečiti v smislu, da bi nastopila popolna doba prijateljstva in miru, temveč tako, da se ustavijo vojni hujskači.
Z drugimi besedami, z ustvarjanjem političnih razmer, v katerih ljudje, ki gredo v vojno, ker jim to
koristi, ker to služi njihovim interesom in ker s tem služijo denar, tega ne morejo storiti.
To je naloga politike. Naloga medijev, novinarjev, je, da ustvarijo takšne razmere.
In da bi se ljudje zavedali, da se nič ne zgodi po naključju - nič ni bolj temeljito
pripravljeno kot vojna, ki nenadoma izbruhne.
Toda v razmerah, ko izbruhne vojna, nekaj odpade - zakon.
To smo pravkar videli v Siriji. Komaj je Sirija nenadoma padla, že jo napadejo izraelska letala in izvedejo 250 napadov.
To je ključna točka.
Živimo v družbi, ki se hrani s psi. Živimo v tekmovalni družbi.
In na koncu je vojna le tisto, kar počnemo na delovnem mestu.
Pogledati morate tudi na dno.
Kako so ljudje dejansko socializirani, izobraženi in naučeni, da to sprejemajo kot nekaj normalnega?
Nekdo bo preprosto padel na stranski tir. S tem se ne strinjam.
Preprosto verjamem, da je človek človek zato, ker je socialno bitje.
Vendar smo izurjeni in usposobljeni za tekmovanje v majhnih enotah. Nato si narediš kariero tako, da se umakneš.
In iz teh ljudi ustvarite globaliste in ljudi, ki sprejemajo vse.
Verjamem, da 90 odstotkov ljudi sploh ne bi vedelo, o čem se pogovarjamo na tem panelu.
Prepričani so, da lahko najdete naročilo, kakršno imamo mi, da vam bo dostavljeno in da ga morate le podpisati.
Vendar demokracija tako sploh ne deluje.
Demokracija ne pomeni le imeti možnost odločanja, ampak tudi imeti možnost odločanja.
In mislim, da bi se morali povsod dvigniti in reči, da tega nočemo.
Ko gre za migracije in reemigracije, je treba povedati eno: seveda ima vsak človek pravico do identitete, to je popolnoma jasno.
Toda tudi tisti, ki pridejo k nam, imajo pravico do doma.
Ne želijo oditi.
Prav tako jih bombardirajo, odženejo. Nudijo jim ponudbe, ki jim onemogočajo, da bi
živeli v svoji kulturi. Tudi to moramo videti.
Nato ti dve skupini postavimo drugo ob drugo. Nato se med seboj pretepata. In ne vidimo
tistih, ki so poskrbeli, da so lutke zaplesale.
Remigracija je vsekakor potrebna, ker verjamem, da lahko samo ljudje rešijo svet pred
globalisti in samo remigracija lahko reši naše ljudi.
Tudi ta prvi govor bi rad zaključil z vprašanjem: Zakaj vas nihče ne vpraša, ali se zdaj
sprožajo novi valovi migracij v Savdsko Arabijo?
Zakaj se nihče ne vpraša, ali se zdaj pojavljajo valovi migracij v Azerbajdžan?
Obstaja 57 islamskih držav, Savdska Arabija je izjemno bogata. Gradijo novo mesto Neom, imajo ogromen
šotorski tabor, ki ga potrebujejo le enkrat na leto za hadž.
Sprejeli bi jih lahko več deset tisoč.
Delno so krivi tudi za sedanje dogajanje v Siriji, saj so sofinancirali te džihadistične milice.
Zakaj mora vedno verjeti Evropa?
Zato je treba izmenjavo prebivalstva v Evropi, to migracijsko orožje, samovoljno ustvarjanje večetničnih
držav, v katerih bomo domačini kmalu v manjšini, obravnavati ločeno od teh geopolitičnih vprašanj.
In ta neverjetni trik, ki ga je uspelo izvesti predvsem levici, torej pravzaprav psevdo-levičarjem, da
množično gibanje in množične migracije predstavijo kot nekaj pozitivnega in človekoljubnega.
In ni. Ne za nas ne za migrante, vključno z ekonomskimi begunci, ki prihajajo.
Družine so razdejane, prakticiramo demografski vampirizem. Ko to slišim, moramo zaposliti kvalificirano delovno silo.
Jemljemo jih državam, kjer jih najbolj potrebujejo.
V Mozambiku se je izselilo 70 odstotkov zdravnikov, ki so se izobraževali v tej državi.
Kam bodo šli ljudje, ki tam živijo? Sledili jim bodo v Evropo.
To je ključna točka.
Na milijone žensk, ki tu čistijo, skrbijo ali se ukvarjajo s prostitucijo, pa je tudi razdejanih družin.
Ta množična migracija je nehumana v vseh pogledih.
Popolnoma se strinjam z vami, zavrniti moramo to moralno hinavščino, ta psevdo-humanizem in pokazati, da ima
od množičnega gibanja in množične mobilizacije človeštva koristi samo ena skupina, in sicer globalisti.
Ljudje od tega nimajo koristi.
Torej je vse to samo pogledal posamično, pogled na kompleks Corona.
Šele zdaj se ljudje zavedajo, da obstajajo upravičenci, da gre za poslovni model in da je
farmacevtska industrija zaslužila milijarde milijard.
Da so bili zdravniki, ki so se pojavili, in znanstveniki podkupljeni s študijami, v katerih
so zbrali milijone, kot smo danes že slišali.
Da imajo politiki in mediji od tega koristi. Prihaja do izmenjave osebja.
In dejansko lahko vidimo, da je v vsakem kompleksu, ne glede na to, ali govorimo o migracijah, to postal tudi
poslovni model, v katerem velike korporacije zaslužijo denar, mednarodna finančna industrija zasluži denar.
To velja tudi za nakazila, na primer v države izvora, saj so nekatera od njih povezana z
visokimi pristojbinami in slabimi menjalnimi tečaji.
Vojna je seveda poslovni model par excellence.
Če pogledamo širitev Nata proti vzhodu, mora vsaka država, ki mora ali želi biti vključena,
preoblikovati svojo celotno vojsko po Natovih standardih.
Z drugimi besedami, to, kar potrebujejo, je seveda natančno prilagojeno ameriški
obrambni industriji. To smo danes že obravnavali.
Strelivo, naprave, programska oprema in oblak morajo ustrezati Natovim standardom.
Velike tehnološke družbe, Microsoft in Amazon so s storitvami v oblaku za Pentagon, CIA
in NSA zaslužili na stotine milijard dolarjev.
Ustvarjene so ogromne podatkovne hobotnice. Nastal je velik poslovni model.
In potem je precej predrzno, da je eden od glavnih dobičkarjev, kot je BlackRock, ki je pomembno vključen v številne, številne
obrambne industrije, pred nekaj dnevi tudi javno nastopil in dejal, da bi radi ustanovili sklad za obnovo Ukrajine.
Brezsramno so dejali, da za to ne želimo nobenega denarja, ampak jih želimo le upravljati, da bodo
njihova podjetja BlackRock imela od tega dobiček.
To je precej ciničen poslovni model.
ZDA imajo velikanski dolg, ki ga nikoli ne bodo mogle odplačati.
Takrat se poveča nevarnost vojne.
To storite enkrat, kot smo videli v prejšnjih vojnah: Ko finančni svet, ko nekriti bankovci ali fiat
denar nimajo več kritja, moraš enkrat pospraviti.
Nato je treba razčistiti zrak, vse oprati in po vojni vzpostaviti nov svetovni red, kot je Bretton Woods.
Ljudje potem verjamejo, da se bo Trump spustil z neba in bo vse v redu. To se ne bo zgodilo.
To je bolj v interesu tistih, ki nas želijo ohromiti. Želijo, da bi verjeli, da bomo
odrešeni, ker potem tega ne bomo storili sami.
Po atentatu v ZDA je Trump dobil skoraj status svetnika.
Božja previdnost, en gib in krogla je šla mimo.
Ne to.
Morda je bilo mišljeno, da bo ustreljen mimo, morda je imel srečo, ne vem. Vendar ni božansko bitje.
Trump je kandidiral s stališčem "Make America Great Again".
To morate jemati resno. Zavedati pa se morate tudi, kaj to ne pomeni.
Znova narediti Ameriko veliko ne pomeni narediti Nemčijo suvereno. ali narediti Evropo veliko.
Ali pa poskrbite, da bo svet boljši, vendar uveljavite ameriške interese.
To je njegova dolžnost kot ameriškega predsednika. Za to je bil izvoljen.
V primeru dvoma pa bo to storila na račun drugih držav, drugih interesov in drugih suverenosti.
Nikoli ne smete verjeti ideji, da državi vlada le ena oblast, ena družina, vendar je tako v vsaki
državi, kjer so različni vladarji ali bogate družine.
Arend Oetker, takratni vodja podjetja Atlantikbrück, je leta 2005 dejal, da v Ameriki vlada 200
bogatih družin in da bi radi imeli dobre stike z njimi.
In tisti, ki zdaj podpirajo Donalda Trumpa, so ugotovili, da jih drugi prej niso podpirali.
Zato zdaj glasujejo, radi bi postavili voz pred konja, a gre za isto dirko.
Zato se ne bo nič spremenilo.
Toda dejstvo, da sploh čakamo, da nekdo pride in to naredi bolje, kaže, kako smo izurjeni.
V demokraciji, kjer odločajo državljani, čakamo na odrešenika, ki ga lahko izvolimo vsakih štiri ali pet let.
To je prva, ki smo jo že sprejeli. To ne more biti prav.
Z drugimi besedami, poglejmo, ali bomo imeli srečo. Če pa rečete, kdo trenutno vodi spremembo režima v Siriji?
To so bili ukrajinski vojaki, ki so jih izurili Britanci.
Ali jih zdaj ne potrebujejo v Ukrajini? Da, trenutno ne. Tam ne morejo storiti ničesar.
Vendar lahko še vedno prispevajo k spremembam v Siriji. Tam so na največji bencinski črpalki na svetu.
Poleg tega boste imeli nekaj pogajalskega vzvoda glede tega, kaj naj se zgodi v Ukrajini po Trumpu.
In mimogrede, Britanci so tu močni voditelji, kar lahko spoznate tudi po tem, da se nikjer ne pojavljajo.
Britancem gre zelo dobro.
Moram reči, da je to res gentlemansko. To je slog po osmici.
Ne pojavijo se. So tako pomembni.
Zato s Sirijo iz igre izločamo dva igralca na eni karti.
Uničujejo šiitski polmesec, Jemen, Libanon in Sirijo.
Bombardiranje poteka v vseh smereh. O tem nihče ne govori.
Če bodo Ruse izrinili iz Sirije, kar je edino pomembno, bodo iz igre izločili tudi Tartus.
Najpomembnejše in edino sredozemsko pristanišče Rusov.
Zato bi morali pogledati nase kot na človeško družino in reči, kako želimo to početi v prihodnosti?
Ker imamo vsi pravico do doma.
Absurdno pa je, da ne gre za to, da je vsega premalo. Dovolj je za vse.
Če bi jo pravično razdelili, ne bi bilo begunskih gibanj.
Toda to je politična intriga, ki se odvija tukaj. To je Machiavelli na vseh področjih.
Razvijati bi morali nacionalni čut za nemško govoreči svet. Kar ne pomeni, da so drugi neumni.
Imamo pa pravico do nemško govorečega, jezikovnega in kulturnega območja in na to smo ponosni.
Lahko tudi preprosto rečemo, da.
In to je prva stvar, ki jo lahko načrtujemo", saj potem ljudi vzamemo s seboj, ker je to zanje oprijemljivo.
Da bomo ponovno ponosni na to, za kar se zavzemamo, in to prenesli na prizorišče.
Zagovarjamo nemško razmišljanje, nemško kulturo in nemški inženiring.
Zavzemamo se tudi za nemško trgovino.
Če so se Nemci iz zgodovine kaj naučili, je to, da vojna ni dobra ideja in da v njej ne bomo zmagali.
Ne vem, kdo je zdaj prišel na idejo, da bi lahko zmagali v kampanji proti Rusiji.
Zgodba, kot sem se je naučil, se zadnjič ni izšla tako dobro.
Tega ne bi storil.
In mislim, da bi bili zgroženi, če bi vedeli, kako močno so države zdaj
instrumentalizirale Verfassungsschutz, tajne službe in BKA.
In ne več za zaščito varnosti zgolj pred kriminalom, organiziranim kriminalom, ki obstaja in je dovolj
slab, ampak tudi pred lastnimi državljani, mediji.
To je naslednji trik: zdaj rešiti demokracijo, da bi jo pozneje ukinili.
To je razvidno iz volilnih rezultatov v vzhodnih državah.
V Turingiji, kjer je bila največja zmagovalka volitev AfD z 32 odstotki, zdaj obstaja koalicija štirih
strank, ki se nato imenuje zavezništvo treh strank.
In skleneš zavezništvo z levico, torej s SED.
CDU se z vsem tem strinja samo zato, da bi obdržala oblast in si zagotovila nekaj ministrskih mest.
Vse instance propadajo, vključno s politiko, mediji in sodišči, kar smo doživeli tudi v primeru Corone.
In to je zagotovo globoko stanje v najčistejši obliki.
Končujemo simulacijo, da bi ljudje še vedno lahko nekako izbrali legitimno vlado, ki je običajno
tako ali tako le izbira med podobnimi kandidati.
Vendar lahko spoznamo tudi, da sta nas propaganda in vzgoja naučili, da če bi se zdaj pojavila prava oseba, bi stavil nanjo.
To se ne bo zgodilo. To bi pomenilo ponovno centralizacijo.
Ključno je, da se postavite in rečete: "Ne bom čakal, začel bom, naredil bom to sam.
Običajnim osumljencem je trn v peti to, da smo tako samozavestni, da pridemo sem in preprosto rečemo, da
ste tako smešne ptice, da niste več nobena grožnja.
Smešno je, kaj počneš.
Pogosto analiziram, kako stabilen je imperij in ali je to morda povezano z medijem, prek katerega komunicira.
Sliši se zapleteno, vendar je preprosto.
Najstabilnejši svetovni imperij, ki je kdajkoli obstajal, je bil imperij starih Egipčanov.
Komunicirali so na kamnu, ki ga lahko vidite še danes.
Danes imamo opravka s komunikacijskimi sredstvi, ki se, vsaj od Marconija naprej, premikajo veliko
hitreje. Danes imamo svetovni imperij, ki deluje digitalno.
Če boste ta svetovni imperij odklopili, ga bo konec. Ne obstaja več.
To pomeni, da nadzor nad nami poteka tudi prek naših mobilnih naprav.
Ko jih odložimo, ko izklopimo digitalne naprave, smo nevidni. To je naša moč.
Moč je v tem, da ga preprosto ne vklopimo več in potem nismo več dostopni.
Povedali so nam, da moramo biti dosegljivi, da nam nič ne uide.
Smo na tekočem, v resnici pa smo ves čas na preži.
Razmerje moči se spremeni šele, ko se odločim, katere medije spustim v svojo glavo.
To je prva suverenost. Sploh ga ne gledam več.
Če so nas vrgli na tla, moramo razmisliti, kako je to storila druga stran.
Kot je povedal že Ken, imajo to možnost prek teh možganskih trustov, teh ločenih čezatlantskih mrež.
Vedno nam je bilo nekaj predstavljeno na tako rekoč šokanten način.
Zdaj moramo začeti vzpostavljati omrežja.
Sami moramo ustanoviti možganske truste.
V Nemčiji imamo toliko dobrih pobud, vendar se vse med seboj ne poznajo.
Ko v Jühnde nastane energetsko samozadostna vas, ni treba na novo izumljati kolesa.
In nekdo drug bi to rad storil. Tam lahko zberete strokovno znanje, profesionalne novinarje, ki lahko to
ljudem posredujejo v res dobrem in razumljivem jeziku.
Potrebujemo strokovnjake.
Prepričan sem, da je na univerzah kar nekaj ljudi, profesorjev s pestmi v žepih, ki so izolirani in bi radi
nekaj naredili, dali svoje znanje na voljo javnosti.
In glede tega moramo nekaj storiti. In mislim, da, da, zmanjšati moramo sebičnost, dajanje je bolj blagoslovljeno kot prejemanje.
To je zelo razveseljivo. To smo videli tudi v obdobju koronavirusov, notranjo moč, ki smo jo razvili,
in veselje, ki smo ga občutili, ko smo si pomagali.
In mislim, da je to resnično moč. Lahko celo, da, naredimo globoko državo zastarelo.
Večina ljudi se po tem, ko se enkrat zbudi, prepozna in uvidi težavo, ne vrne več nazaj.
To je kot sadje, ki pada z jablane. Nekateri padejo prej, drugi pozneje.
To pomeni, da je vsak posameznik, ki ga zbudimo, nekdo, ki so ga elite izgubile skoraj za vedno.
Prisilili so nas, da smo vstali.
To smo opazili v podjetju Corona in te stopničke tukaj na AUF1 so še en način, s katerim priznavamo, kako močni
smo, kako povezani smo in kako samozavestni smo postali.
Upam tudi, da gledalcem daje upanje, da vidijo, da ljudje tukaj s polnim delovnim časom
razmišljajo o tem, kako se lahko rešimo iz te bede.
Menim, da je koronavirus pri večini ljudi sprožil politično puberteto.
Zdaj smo se prisiljeni izseliti in bi se morali izseliti.
In ko se enkrat odseliš in si dlje časa zunaj, mi oče ali mati ne moreta ponuditi, da bi se lahko preselila
nazaj v svojo lepo staro otroško sobo, kar bi mi ponudila.
Prvič, moj oče je mrtev, moja mati pa je že nekoliko ostarela.
To lahko velja tudi za države: Hvala za ponudbo. Vendar sem odrasel in si bom sam uredil svoje življenje.
Kdor to zavrača, si ne zasluži svobode.
Danes smo lahko s temi različnimi temami malo pokukali v prihodnost in videli, kako bi
lahko izgledala, če bi lahko razvili ustrezno moč.
To, kar nam je bilo odvzeto, želimo vrniti ljudem.
To je gonilo. In pokazali smo predvsem eno stvar. Da lahko nekaj dosežemo.
Potrebujemo jasen cilj, jasno vizijo. Za to si moramo neomajno prizadevati.
In pokazali smo, da to zmoremo, da to počnemo in počnemo. Hvala.
Kaj lahko zdaj stori vsak posameznik?
Širjenje, širjenje, širjenje, in to ne samo medijske ponudbe na internetu, ampak tudi povsem namerno brez povezave.
Tako kot to že 15 let počne moj oče Ivo Sasek na primeru mreže S&G.
Ljudi lahko navdušite in jim rečete: "To prenesite samo na dva, in če to prenesete na dva, še enkrat in še
enkrat in še enkrat. Potem boste v 20 korakih na koncu sveta.
Gre za skrajno navdušenje nad tem, za kaj lahko pridobiš ljudi, ko se digitalna vrata zaprejo.
Za to so potrebna strateška omrežja, lokalno organizirana omrežja.
Širi, širi, kar lahko - digitalno in, če se ovire še naprej zapirajo, brez povezave, kar lahko.
To lahko stori vsakdo.
Ta videoposnetek pošljite dvema osebama.