Алтернативни WEF – суштина 9 сати формативног савременог историјског образовања.
Мноштво угледних личности из образовне сцене окупило се на алтернативном Светском економском форуму у Прагу.
Алтернативни ВЕФ је контра-идеја Великом ресету, алтернативни тинк-тенк за слободан свет сутрашњице.
Kla.TV представља суштину историјских говора, узбудљивих панел-дискусија и ексклузивних интервјуа.
Сви садржаји алтернативног WEF-а могу се наћи на AUF1: www.auf1.tv/alternativ-wef
Крем де ла крем просвећених мислилаца и бораца за слободу окупљају се ових дана овде да покрену нешто веома посебно.
Ми желимо да се супротставимо глобализму и угњетавању и да се залажемо за мир и слободу.
Живимо у изазовним временима, због чега је важно да се повежемо, формирамо савезе и стварамо мреже.
А сада бисмо желели да позовемо двоје људи који стоје иза идеје да нам се придруже на
сцени: Елзу Митмансгрубер и Стефана Магнета.
Да, дошла сам на ту идеју јер сам прочитала чланак о пореклу Светског економског форума који је написао Клаус Шваб.
И тамо сам видео и прочитао како је све почело.
И то ме је некако импресионирало. То је оно што је важно.
И није у камену утето да глобалистички ВЕФ мора да држи узде власти.
Сада може да се суочи са конкуренцијом; сада мора да се суочи са конкуренцијом од алтернативног WEF-а.
И ко би то могао боље да уради од оних који су већ показали храброст и супротставили се систему?
Ови суштински различити људи, мора се рећи, сада улазе у дијалог.
Осврћући се уназад, биће то историјски тренутак када смо успели да окупимо толико сјајних личности које се можда не слажу
око свих питања, али које је ујединила заједничка сврха, наиме жеља за самоопредељењем, суверенитетом и слободом.
И сви који су овде укључени одлучни су да дају све од себе да то остваре, јер без ових вредности будућност не постоји.
Хвала вам на вашем времену, и још једном, велики аплауз за иницијаторе.
Ми смо у чешкој престоници Прагу, прелепом граду, у прелепом конференцијском центру.
И зато је логично да поздравни говор одржи неко ко је увек играо истакнуту улогу у овој земљи.
Он је некада био редован гост на Светском економском форуму у Давосу.
Сада је променио страну и придружио се алтернативном ВЕФ-у.
Веома смо задовољни што је он овде, што нам својим присуством чини част и, изнад свега,
што ће одржати званични говор добродошлице.
Бивши председник, др Вацлав Клаус. Добродошли.
За мене је један од ових симбола овај хотел и ова сала.
Последњи пут када сам био овде било је 2008. године на мом последњем ODS конгресу.
Неки од вас можда знају да је ОДС грађанска демократска партија коју ја . . .
Развој ове странке, слично политичком и идеолошком развоју широм Чешке Републике и Европе, постепено се
кретао ка данашњем постполитичком, постдемократском свету.
Из тог разлога поднео сам оставку на своје почасне председништво овде у овој комори. Нисам хтео да будем део тога.
Чак и тада сам јасно видео и, надам се, разумео моћне тенденције западног света.
Претили су да нас увуку у данашњи трагични свет.
По мом мишљењу, најважнију улогу данас игра идеологија мултикултурализма, која
производи, хвали и брани масовне миграције.
Ова идеологија чак не признаје реч слобода.
У принципу, агресивно се противи главној институцији демократије, држави-нацији.
Међутим, нација је несумњиво основни и незаменљиви елемент људског друштва.
Данашњи моћни гендеризам или радикални феминизам напада биолошку суштину људских бића и
тиме темељ људског друштва, који је породица.
Као премијер и председник Чешке Републике, морам да признам да сам увео Чешку Републику у ЕУ.
Мој добро познати покушај да у последњем тренутку повучем ручну кочницу и као председник
не потпишем Лисабонски уговор био је узалудан.
Као последица, европска интеграција се у последњим годинама и деценијама дефинитивно претворила у политичко уједињење.
Идеја пријатељске и обострано корисне сарадње између суверених европских земаља сада је ствар прошлости.
Сигурно нисам једини који каже да је цео западни свет, посебно Европа, у опадању.
Изазов нашег доба је да спречимо да данашњи пад сутра настави.
Конференције попут данашње могу, надамо се, помоћи у том погледу.
Желим вам продуктиван састанак. Хвала вам пуно.
Даме и господо, драги гледаоци код куће, уважени доприносиоци, потпуно се слажем са проф. др Вацлавом
Клаусом када каже да се сада морамо ангажовати са светом.
Захвалио сам му се на овим јасним, освежавајућим речима из уста правог државника који још увек разуме
одговорност, за разлику од оних који су сада дошли на власт и заправо воде наш свет у провалију.
И знаш ме. Ја сам љубитељ директног говора и такође описујем тренутну ситуацију без задршки.
Оно што се овде ради пред нашим очима је директан пут ка пропасти.
И ово је потпуно намерно, јер су одређени кругови одлучили да спроведу оно што они називају Великим ресетом,
потпуном преуређењем, трансформацијом и, уз то, уништењем средње класе и уништењем европског добростојећег друштва.
И није реч само о економским интересима, нити само о одливању капитала и највећем експропријацијском акту у људској историји.
Поента је да ти кругови желе да обезбеде власт за себе заувек, уз помоћ модерне технологије и дигитализације.
Ово им омогућава да чине ствари о којима су фараони и цари могли само да сањају.
Сада желе да затворе врећу тако да никада више не буде слободе за нас, за руљу, за 99 одсто, како би 0,001 одсто супербогатих,
глобалиста, милијардера, могло вечито да врши власт.
Ми се противимо овоме, и данас бих желео, а ти желиш, да не усмеримо нашу енергију на све што
је данас погрешно и у догађајима који долазе.
Да, то нам је потребно као фиксна тачка како бисмо препознали како желимо да се побољшамо.
Али на овом алтернативном Светском економском форуму желимо свесно да се усредсредимо на то како би боља будућност могла да
изгледа, да дискутујемо о решењима и, пре свега, да се окупимо.
Када се окупимо и разговарамо, будућност већ почиње.
Пошто моћне елите чине све што могу да свој Велики ресет и глобалистички нови светски поредак учине стварношћу, а свако ко
им се супротстави је легитимна мета, проглашава се припадником ниже касте, парија (=
аутсајдером), и потом се с њим поступа у складу с тим.
И упркос свему, упркос целој овој клими терорисања туђих мишљења и уверења, и даље постоје људи са храброшћу, и даље постоје
људи који се успротивише току и имају храброст да кажу истину.
А ко би био боље прилагођен од тих храбрих појединаца који су се истакли током последње четири године изузетних околности,
који су изашли из скривања, zauзели став и остали чврсти?
Ко би био боље прилагођен да управо сада размишља о свету сутрашњице?
И зато су сви који данас учествују у овом догађају пажљиво одабрани, јер је свако од
њих већ дао вредан допринос у својој области.
И учинио сам то својом мисијом: да окупим људе, да покушам даље да развијам ствари или да
подржим оне које су већ на добром путу развоја.
Успут, са друге стране нема никаквог идеализма.
Укините им милијарде субвенција. Да ли мислите да би АРД и даље емитовао програм следећег дана?
Или мислиш да би се иједан професионални политичар и даље појавио у Бундестагу?
За овај режим нема идеализма.
Нашој страни је идеализам, постоји способност за страдање и спремност на жртве.
А онда мораш да саставиш два и два да би схватио ко ће на крају победити.
Организовали смо овај догађај са поверењем у људе, поверењем у учеснике, али изнад свега са уверењем да постоји потреба за
њим, да ће га многи људи гледати, да ће бити инспирисани, да ће из њега развити своје пројекте и да ће га, наравно, подржати.
Убеђен сам да ово поверење неће бити изневерено. И управо то поверење нас све издваја.
И мото овогодишње конференције, мото првог Алтернативног WEF-а, јесте: Слике слободног света сутрашњице.
Желимо да нацртамо како замишљамо свет сутрашњице, без обзира на политичке стварности. Шта желимо?
Понекад морамо променити курс. Али остајемо верни нашем циљу, циљној линији.
Праг потиче од прагматизма, само сам хтео да поменем то. Почећу са Карлом Шмитом.
Једном је рекао: "Суверенитет припада онима који одлучују о ванредном стању."
А када ово применимo на године короне у Европи, једно се не може порицати: Европа је била и јесте очигледно све само не суверена.
Током пандемије коронавируса, Европа се претплатила на наратив који није настао у Европи, већ је намерно
креиран у америчким тинк-тенк организацијама и фондацијама.
Европско ванредно стање је увела СЗО, а не је популација одлучила о њему.
У стварности појединачне државе немају никакав утицај у СЗО.
Обавезујуће одлуке доноси велики новац, а тај велики новац углавном потиче од Фондације Била и Мелинде Гејтс.
Ово није европска фондација, већ америчка фондација која се користи као алат америчке спољне политике.
Ова улога невладиних организација САД у спољној политици у управљању вештачки створеним кризама замишљена је
још 2010. године, када је Фондација Рокфелер нацртала своју симулациону вежбу "Локстеп" о коронавирусу.
Након тога, током више година успостављене су одговарајуће структуре.
У октобру 2019. године уследила је симулациона игра "Event 201", која је, у извесном смислу, била генерална проба, коначни тест,
након којег је биолошко оружје под називом Ковид-19, створено уз помоћ америчких средстава,
пуштено у Вухану како би се свет потпуно реорганизовао.
У овом Великом ресету суверене појединачне државе или конфедерација држава ван
Сједињених Држава више не играју никакву улогу.
Влада се замењује управљањем. Моћ се тиме у потпуности централизује и дигитализује у свим секторима.
Иза ID2020, на пример, крије се подмукли план да се свака особа може узнемиравати у свим својим потребама.
Сви који немају важећи статус вакцинације, који пређу произвољно дефинисан угљенични отисак, који се не придржавају одговарајућег
наратива у јавним просторима, биће кажњени одузимањем и потом једине важеће дигиталне валуте, или
ће бити произвољно лишени свих грађанских права.
Свако ко жели да живи неометано као суверени грађанин будућности мора открити свој цео
приватни живот шачици америчких ИТ компанија.
Живимо у илузорном свету којим доминира долар.
Европа је у потпуности преписала тактике америчког школског малтретирача.
Сагињеш се да избегнеш даље ударце испод појаса или ударце у линију воде.
Сви знамо да је такозвана слобода, посебно слобода изражавања, сада веома, веома ограничена у Европи.
А интернет је сада постао место где се практикује произвољна цензура.
Европа се не фокусира на дијалог, већ се поново у великој мери ослања на оружје.
Пуштамо оружје да говори када су у питању међуевропски сукоби.
И питање је: ко је то започео? Руси у Украјини? Не. НАТО у Југославији 1999. године.
Рат који су Сједињене Државе одлучиле да воде како би поделиле Европу.
Подели и владај – увек исти принцип.
Тренутно се Европа припрема за велики рат против Русије, пре свега да би се потврдили амерички интереси.
Увек сам мислио да су сви против рата, све док нисам открио да постоје неки који су за њега, нарочито они који не морају да иду.
Овај испад потиче од Ремарка и он је истинит.
Европа мора бити дефинисана као Европа отаџбина.
Европа која нема интереса за поданике, већ се фокусира на одговорне грађане.
Европа која препознаје ко управља војним базама и распоређује војнике на европском тлу
како би водила ратове унутар и ван Европе.
Таква Европа не пита љубазно ове непријатеље кохезије да ли би желели да прекину своје агресивне
активности, већ их прекида и потом инсистира на том прекиду.
Корак два би био да престанемо да стално брбљамо о демократији и коначно је уведемо.
Јер ниједна европска држава заправо није демократска.
Где год да погледамо, демократија је само симулирана.
Треба само да вас подсетим на Румунију. Онима који погреше у свом избору дозвољено је да поново почну.
Сви ми живимо у нацијама које је преузела партијска олигархија.
Наши парламенти су испуњени мање представницима народа него издајницима народа.
Јер они заступају интересе оних који су их узнели на ту позицију, тиме издајући интересе својих грађана.
Нама владају будале које се не смеју тако назвати, јер се то сада сматра увредом устоличења.
Као суверени грађани, чувајмо се потпуно надмене државе која привремено одузима нашу слободу због безбедносних разлога.
Да бисмо спречили да се ово настави, морамо додати кључну реч у наш свакодневни језик.
А та реч је НЕ! НЕ патернализму! НЕ цензури! НЕ држави надзора! И изнад свега, НЕ рату!
За оне који сами не могу да одлуче хоће ли умрети природном смрти или смртоносном ињекцијом, или хоће ли бити послати
на неки фронт да се боре и умру за интересе трећих страна које не познају, не могу уопште бити суверени.
Он се понаша као овца. А овце цео живот страхују од вукова.
Али их убија пастир.
Слобода коју сви ми у Европи недостаје мора најпре бити пробуђена у сваком од нас, а затим и проживети.
Управо то нас чини људским.
Али ми, грађани, суверени, одређујемо где ћемо се састати. Где се моћ заправо налази. На пример, сада у Прагу.
Нашу моћ најбоље остварујемо на децентрализован начин, односно било када и било где, али организовано колективно.
Ништа не одузима моћ самопроглашеним елитама ефикасније него када суверени грађани широм Европе ненајављено окупе на округлим
столовима да саставе нове уставе и нове законе за своје нације.
То је крајњи израз демократског суверенитета. Ви једноставно одлучите о томе и живите по томе.
Свако за себе, а ми као народи Европе.
Завршићу речима: Можемо то да урадимо.
Желео бих да топло поздравим своје госте на нашем панелу о здрављу и медицини сутрашњице.
Сви знамо да наш здравствени систем болује, што постаје све очигледније.
Постоји хроничан недостатак особља, пренатрпане ординације лекара и лекари данас готово да немају времена да се баве пацијентима.
Постоје све већи недостаци лекова, и сасвим је јасно да је савремена медицина углавном вођена профитним интересима
фармацеутске индустрије и великих болничких групација.
А у овој рунди желимо да истражимо питање како би боља медицина могла да изгледа у будућности како би људи дуже остали здрави.
Др Хубмер-Мог, како замишљате бољу медицину у будућности?
Да, када је реч о бољој медицини за сутра, мора се рећи да као студенти медицине заправо не учимо ништа осим
онога што је у књигама. Шта нас наши предавачи на MedUni уче.
У суштини, и ово ми је увек веома важно да кажем, чињеница је да се у медицинским студијама, у садашњем
облику, стварима које су суштинске у најдубљем смислу те речи посвећује превише мала пажња.
Почињемо са нашим студијама и у првом одељку имамо микробиологију, односно хигијену и микробиологију.
И ту сазнајеш да вакцинације постоје и које врсте постоје. И то је отприлике то.
О адувантима, адитивима у таквим производима или нуспојавама уопште не чујемо.
А касније у току ваших студија, када полажете испите из одговарајућих предмета, било да је то педијатрија или
дерматологија, имаћете прави одговор на дохват руке, такорећи.
Да, шта можете да урадите да бисте се заштитили? Да, ово вакцинисање, оно вакцинисање и тако даље.
Али студенте не уче да могу постојати и нежељени ефекти, било од конвенционалних
вакцинација или од нових модификованих мРНК производа.
То значи да би медицина будућности захтевала да се почне са обуком, у којој би се много више спроводила идеја да
је особа која седи према вама, која седи према лекару, која седи према лекару на обуци, дивна личност.
Увек кажем да имамо ум, душу и тело. И овде смо да бисмо мислили, осећали и дејствовали.
Само на универзитету заправо сазнајеш да постоји особа која је сада некако као машина.
Професор Кристијан Шуберт увек то каже.
Машинска медицина: нешто је покварено и сада треба да се поправи. И морамо се удаљити од тога.
Морамо пренети да постоје различити фактори због којих ова особа више није у добром здрављу.
Зашто се нешто променило у његовом систему, да има симптоме, да се разболео или чак тешко разболео.
Професоре Бхакди, желео бих да вам директно препустим лопту.
Видите, ви седите овде као један од мојих хероја, заиста морам да кажем, и сигуран сам да многи други осећају исто.
Ваша упозорења о вакцинама против коронавируса од самог почетка су сигурно допринела томе да се многи људи успротиве овим
генетским убодима, и тиме сте вероватно спасли многе животе.
Желео бих да се позабавим улогом вакцинације.
Можете ли укратко да објасните улогу коју вакцинације уопштено могу имати у унапређењу медицине у будућности?
Вакцинације ће играти одлучујућу улогу у медицини сутрашњице јер ће вакцинације бити
споменик уклесан у камен против обмане и илузије.
Ја сам конвенционални доктор.
Студирао сам медицину, студирао микробиологију, предавао 25 година. И веровао сам у вакцинације.
Наставио сам све што је у уџбеницима.
Тек у последње три године, због пандемије, почео сам да читам оно што сам пропустио током студија и у
свом професионалном животу. Постоје неке одличне књиге.
Једна књига коју бих желео јавно да представим је књига Сузан Хамфрис. Назив књиге је "Илузија вакцине".
Садржи све што доктор данас треба да зна. Са изворима, научно.
То није књига против вакцинације. И ја сам од ње изузетно имао користи.
Мислим да сада схватам да је цела та прича о вакцинацији заправо била највећи посао у људској историји.
Толко новца је потрошено и толико новца се и даље троши.
И зато је вакцинација изабрана као главна оштрица глобалиста.
На тај начин они воде рат против свог народа.
Када људи верују у себе и превазиђу догму да су људи изграђени као машине, недовољни, несавршени, да је у
суштини само судбина хоћете ли умрети од Алцхајмерове болести, рака или заразне болести.
Чињеница да људи сами по себи нису у стању да буду здрави захтева потпуно преиспитивање медицине и,
изнад свега, начина на који људи доживљавају себе.
А самопоуздање почиње када људи поново имају здравије мозгове, јер управо тамо почињу размишљање, осећање и одговорност.
А бити здрав значи и да разумемо оно што ја називам менталним имуним системом, који препознаје спољне претње
и реагује на њих, како појединачно, тако и као друштво.
Јер ментални имуни систем такође ствара друштвени имуни систем, који користимо да бисмо се
одбранили од других који нам желе нанети штету.
А када су у питању ове основне ствари у кризи изазваној коронавирусом, на пример,
знамо да је витамин Д био апсолутно неопходан.
Стотине студија показују да недостатак витамина Д повећава вероватноћу смрти од било које заразне болести – без обзира на то
да ли је она сада означена као коронавирус зато што је обављен ПЦР тест – јер иза овог ПЦР
теста на коронавирус може стајати било који вирус.
Или било који узрок који потом доводи до пнеумоније.
Али то може бити фатално ако недостају одређене основне ствари.
И последњи основни градивни блок, или један од последњих у новом темељу или у новом здању медицине – за мене је то тренутно
нешто као кључни камен, а ускоро ће их бити још неколико.
А кључни камен, камен се на грчком зове литос, је литијум.
Литијум је вероватно један од најважнијих есенцијалних трагова елемената.
И то могу доказати у својој следећој књизи под називом "Завера литијума", која ће бити објављена следећег пролећа.
Али у овој књизи доказујем да је литијум суштински, и изнад свега, неопходан за све основне системе, односно
унутар свих основних система, који нас одржавају у равнотежи.
Изнад свега, одржавајмо наш ментални имуни систем у равнотежи.
Литијум осигурава да формирамо нове ћелије у мозгу које нас одржавају младима и знатижељним.
Литијум осигурава да наши хромозоми остану нетакнути током читавог живота, да не умремо од старости, такорећи
– у смислу превремено, годину или деценије раније – да не развијемо Алцхајмерову болест или депресију.
Литијум игра суштинску улогу у свим неопходним, темељним биолошким процесима и представља противотров
за, на пример, неуроупалу изазвану мРНК инјекцијом.
Према Европској агенцији за безбедност хране, дозвољено нам је да дневно уносимо до десет милиграма алуминијума.
Иако знамо да је алуминијум токсичан за мозак и да је, на пример, одговоран за стопе
аутизма које видимо, јер је такође део вакцина.
Дакле, 50 одсто вакцина садржи алуминијум, који је заправо токсичан за мозак.
Др Штрасер, такође бих желео да вас позовем да учествујете са питањем. Наиме, као заговорника медицине засноване на доказима.
Колико су оснажени пацијенти важни за бољу медицину?
Оснажени пацијенти су од пресудне важности. Тренутно сведочимо развоју који иде потпуно супротно од тога.
Вековима је у нашем медицинском систему било потпуно природно да су медицински подаци
познати само двоје људи: пацијенту и лекару.
То је било строго поверљиво. То је чак регулисано законом.
Ни чак немам дозволу да са супругом разговарам о пацијенту.
То је апсолутно кажњиво по закону. И могао бих чак да завршим у затвору због тога. Али шта се тренутно дешава?
Сви медицински подаци се тренутно бележе дигитално.
Аустрија је тренутно чак и пионир у овој области.
Сада смо увели дигитални сертификат о вакцинацији: електронски здравствени картон.
И сви ови подаци се прикупљају и треба да буду доступни широком кругу институција и појединаца истовремено.
Ови подаци се прикупљају и на крају ће бити доступни савезној влади, државним владама, агенцијама за
социјално осигурање, хитним лекарима, болницама, регистрованим лекарима и разним другим људима.
То значи поверљивост између лекара и пацијента – која је од пресудне важности – да пацијент иде код
лекара коме верује и зна да ће се он бринути о њему.
И моји подаци нису негде распршени, анализирани и коришћени на неки начин – они су нестали. Потпуно су нестали.
И по мом мишљењу, ово првенствено доводи до нестанка односа између лекара и пацијента.
Ако прочитате документе које тренутно објављују Светски економски форум, СЗО или законе, више се не помињу лекари и пацијенти.
Онда они говоре само о пружаоцима здравствених услуга. То је нова модна реч.
Сви смо ми пружаоци здравствених услуга.
Као доктор, више нисам помињао у многим од ових радова.
А то доводи до тога да све постане невероватно безлично, дехуманизовано, по мом мишљењу, и до
губитка онога на чему медицина напредује: поверења.
Ако прочитате документе Светског економског форума, види се да се то сада проширује и на
вештачку интелигенцију, која се планира и која ће доћи.
Документ буквално наводи: Планирано је, буквално, да се користе системе тријаже које генерише вештачка интелигенција.
То је оно што они заправо пишу, да је планирано за будућност да нека форма вештачке интелигенције, рачунар,
одлучи ко ће добити које лечење, када и где, а ко неће.
Дакле, ово није изум – не тврдим то – то је наведено у документу Светског економског форума.
То је визија тих људи. И то је развој који је катастрофалан, који се у потпуности креће у погрешном правцу.
И по мом мишљењу, ово треба снажно одбацити и хитно предузети мере за борбу против тога.
Не треба нам ни рачунара ни телефонских бројева да бисмо лечили људе.
Оно што тренутно потпуно недостаје је превенција.
Као лекари, ми током наше обуке у здравству готово ништа не учимо о томе како некога одржати здравим.
И то је кључна тачка. Јер ако људе одржимо здравим и спретним, мање нам је потребно лекова за
болести, мање нам је потребно болница и тако даље.
И оба ова су непожељни развои.
И када узмете у обзир да смо и ми овде, у нашем делу Европе, имали ту традицију.
Али онда је дошла Фондација Рокфелер, а затим су уследиле велике кампање које су биле
оркестриране шездесетих, седамдесетих и осамдесетих година.
Можете прочитати све о томе како су људи намерно били лишени права, више им није било дозвољено да
преузму контролу над сопственим здрављем, већ су били приморани да се ослањају на власти.
И то је тада такође интегрисано у обуку медицинских професионалаца.
И то нема смисла. Ако желим да биљка у мом врту успева, не прилазим јој кад има проблем и не сипам нешто по њој.
Уместо тога, ја гледам шта она једе, шта она пије и колико сунца добија.
Дакле, заправо, ако то мало издвојимо из система, знамо да је то заправо један од основних принципа здравственог система.
И некада смо имали ту мноштвеност мишљења – увек уживам да читам старе књиге о медицинским приступима –
пре Рокфелерове фондације постојала је уметност лечења.
Свако је имао свој појединачни лек. Оно што је једна особа урадила у једном селу са својим људима не мора нужно
значити да је исто урадила неколико улица даље у другом селу.
Али тако се цела ствар развила.
Како је дошло до тога да је Фондација Рокфелер, као што сте већ неколико пута поменули, стекла тако огроман утицај
током последњих неколико деценија, последњих 100 година.
Зашто се одмакло од ових исцељујућих аспеката које смо некада имали ка овој медицини која
се искључиво заснива на апаратима и припремама?
Новца. Па, било је прилично једноставно: тада, на почетку деветнаестог и двадесетог века, хомеопатија, остеопатија,
хиропрактичка терапија и натуропатија биле су признате медицинске дисциплине које су паралелно постојале и уживале иста права.
А онда су људи схватили да, па, може се много више зарађивати од петрохемикалија.
А онда се у медицини појавило следеће: имам само један симптом и један лек – а све остало што чини човека је изостављено.
Да, као што сам рекао, нема интереса за лечење људи; ради се о томе да остану на лековима до краја живота.
А код кардиоваскуларних болести, најочигледније је вероватно то што знамо узрок.
Знамо ефикасне третмане, али у систему који тренутно имамо не би било реимбурсације и
ниједан лекар не би могао да заради за живот.
И већ имамо друге моделе у Скандинавији где сваки лекар једноставно има одређен износ, новчани
износ, фиксну месечну накнаду – и није битно колико пацијената има или шта ради са пацијентом.
То би такође била могућност за систем будућности.
Такође морамо бити опрезни да не створимо још једну централизовану структуру која би била свуда, јер морамо да
напустимо СЗО, јер знамо ко су финансијски спонзори иза ње.
Али мислим да су ови децентрализовани покрети ван система веома охрабрујући.
Како би се овај наставни план могао променити?
Ко би имао моћ доношења одлука? И шта би требало да се деси да би данашњи млади студенти добили лек сутрашњице?
Будућност медицине мора променити много тога. Она мора променити утицај индустрије на наставне програме.
То је прва ствар која мора да се деси.
Друга ствар која треба да се деси јесте да поново уведемо термин "врсте-прикладни" за људе.
Постоји нешто што сваки човек суштински треба; то је део наше природе.
И то се односи на све људе. То је врстама прикладно. Прикладност за врсте мора бити основни принцип нових наставних програма.
Онда ћемо, наравно, морати да променимо смернице.
Само смернице, сама реч звучи као водећи медији, представљају огроман проблем, настале су у индустрији.
И лекари верују да морају да делују у оквиру ових смерница и да је све што је лево или десно од њих забрањено.
И они се плаше да користе свој ум јер нису обучени да то чине.
Професоре Бхакди, када помислите на своје колеге који су још увек заглављени у том старом начину размишљања да је
политика у вези са коронавирусом била исправна и да је вакцинација важнија, како можемо да их досегнемо?
Имате ли неке идеје како можемо да их приближимо стварности?
Није да су лекари глупи. Они нису глупи. Већина њих је веома интелигентна.
Није да они желе лоше ствари. Већина њих жели добре ствари.
Али они су индоктринирани, Мајкле. Они су индоктринирани.
Само мали број је успео да побегне и схватио је да смернице, препоруке, нешто није у реду.
Сада када смо доживели ову катастрофу са коронавирусом, можда ће их бити лакше досегнути.
Ови наративи о вакцинацији настали су зато што су у основи измишљени. И у њима има врло мало истине.
Истина је да ове вакцинације углавном имају ужасне нежељене ефекте. Али ко се усуђује да то каже?
Главни ток и сви који се слушају кажу: алуминијум је најчешћи тешки метал на свету.
И сви то удишу и једу сваки дан. То не чини ништа.
И мале количине које се убризгавају овим инактивисаним вакцинама присутне су у свим инактивисаним вакцинама у
релативно високим концентрацијама. Оне су много мање од онога што једете, па заборавите на то.
Али оно што људи не говоре јесте да постоји велика разлика између јести нешто и убризгавања нечега у ваше тело.
Јер је оно што се убризгава управо оно што сам рекао о коронавирусу.
Ове вакцине не остају на месту; оне улазе у крвоток.
А алуминијум у крвотоку одмах улази у све органе, укључујући и мозак.
Једна од особа која о томе зна највише седи поред мене.
И овај алуминијум је штетан за мозак. Алуминијум у мозгу не чини ништа добро, само штети.
И то такође утиче на све остале органе. И алуминијум не чини ништа добро. Зар не?
Зато предлажем да ово преиспитамо.
Да ли желимо да убризгамо вакцину која садржи алуминијум у мишиће тромесечних беба – а сада желе да почну још раније
– како бисмо постигли токсичне концентрације у крви детета?
Увек. Они су отровни.
И што је дете мање, то је концентрација већа, јер се она природно распоређује по том малом обиму.
Да, и веома је ретко да вируси заиста уђу у крвоток и шире се у великим количинама.
Да, ако се то догоди, можете се веома разболети. Али то се дешава изузетно ретко, јер –
и ово је такође проблем са мојим колегама –
Бројеви у медицини не значе ништа. Ти не разумеш бројеве.
Они не разумеју да, ако неко заиста има грип или коронавирус, и вирус с времена на време уђе у крвоток, или 10 вируса,
или 100 вируса, или милиони вируса, људи од тога неће умрети.
Напротив, ако упакујете милијарде, а не милионе, гена, добро их упакујете тако да не могу бити уништени, и убризгате их у
тело, онда се крвоток преплављује бројем заштићених вируса.
А ако имају антитела, антитела не могу да нападну јер ова липидна амбалажа штити вирусе и гене.
И то је велико злочин који је почињен.
Ах. Ови људи, прошлогодишњи Нобелови лауреати, осигурали су да су нераскидиви гени убризгани у невероватним количинама у тела
милиона људи, верујем да је до сада то већ била милијарда, да.
И најскандалозније је што су знали да су ефекти непознати.
Према Институту Роберта Коха, релевантни подаци ће се прикупљати само након стављања у промет.
Тиме изјављујете да треба спровести људско испитивање.
Остао сам без речи. И сада позивам свет да предузме нешто по том питању. Заиста морам рећи, ово су завереници.
Када посматрам медицину, а ја сам такође члан Медицинског удружења и разговарам са колегама, примећујем
колико су неки лекари сада погођени оним што се догодило.
Не воле да о томе говоре, али сви, или барем већина лекара, знају да се нешто ужасно погрешило.
Ако погледате, у Немачкој постоје анкете које показују да око половине немачког становништва познаје
некога или је само погођено нежељеним ефектима вакцине.
По мом мишљењу, коронавирус је у последњих неколико година довео до фундаменталне кризе у савременој западној медицини.
И људи могу да виде да је, уз мало осврта, све то било једноставно бесмислица.
Колико људи мислите да долази у моју ординацију са здравственим проблемима након вакцинације, где је деда
умро од вакцинације, где је сестра озбиљно болесна након вакцинације, или рођаци, познаници?
Људи долазе код мене у ординацију и кажу: "Докторе, ја нисам вакцинисан, али моји вакцинисани колеге су стално болесни."
Они стално подбацују. Сви то свакодневно доживљавамо. А ми лекари то свакодневно доживљавамо.
Лекари не воле да о томе говоре јер су многи лекари, наравно, залагали за вакцинацију.
Али ми тренутно сведочимо колапсу доказа.
Да будем искрен: Џон Иоанидис је пре више од 20 година објавио рад у коме тврди да је 90 одсто студија
лажно – једна од најчитанијих научних публикација.
А сада људи то схватају. Сваки дан људи схватају да оно што су им рекли о вакцинацији није истина.
Ово означава следећи корак у овом систему, што објашњава зашто је медицина у кризи.
И знали смо шта нам штети и шта нам користи.
Критеријуми за лечење вакцинацијом у односу на аутизам су разјашњени. Знамо да је то опасно.
Сада можемо рећи: у реду, урадићемо још десет година истраживања.
Али у наредних десет година сваког дана ће се рађати бебе са ризиком од аутизма од 1:32 или
чак већим. Зашто то једноставно не окончамо?
Зашто једноставно не престанемо да то радимо док не будемо сасвим сигурни да то можемо искључити?
Питање није да ли можемо доказати да то није случај, већ да морамо то окончати како нико не би био рођен
са потенцијалом да се разболи од нечега што смо променили, нечега што раније није постојало.
Они који контролишу знање такође контролишу мишљења.
И, наравно, глобалистички актери и мреже то само превише добро знају.
Милијарде фунти се широм света улажу у новинарске мреже и медијске компаније, које задржавају тумачење сваког
значајног догађаја и развоја у свету и, изнад свега, јасно преносе становништву тачно шта о томе треба да мисли.
Овај монопол над информацијама је такође централни стуб глобалистичке трансформације.
И то је централна сидро у борби између елита и народа.
Најважнији алат за постизање недостатка слободе је јасан свима.
Дакле, данас свако може да узме свој мобилни телефон, сними видео и постави га на ТикТок, Инстаграм или Јутјуб.
Једноставно делите своје мисли и визије. То је први корак.
А ако желите да се јавно укључите у овај алтернативни медиј, свако то може учинити.
И то је позитивна ствар у вези са данашњим даном.
Можемо користити медије за нешто позитивно и ширити позитивну поруку.
Или једноставно цео дан проводимо у кревету, прегледајући ТикТок или гледајући серије.
И увек почиње вашом одлуком: шта да изаберем?
Ако желим да променим нешто у овом свету, онда морам нешто да урадим.
Мој отац је темељно испитао ово четврто стање и схватио да четврто стање уопште није четврто стање, већ прво стање.
Нема више обавезних такси за ову ратну пропаганду, за ове такозване водеће медије који овде расипају милијарде, за
озлоглашене лажи. Уместо тога, ова четврта власт је постала прва власт и припада народу,
због чега је он вредно радио на народној мрежи.
И такође видим кључ нових медија у новом човеку, у коме је он заправо то постигао.
Он је заправо ово рекао у провокативној реченици. Он је рекао: Нови свет је без новца.
А после, да, треба новца. Наравно да треба новца, али то није у фокусу.
Напротив, то је добровољно служење, давање, потпуно улагање себе у чврсто уверење да ће се све потом
вратити, јер ће ме они који виде моје напоре подржати.
И овде видим узимање вођства у своје руке као екстреман модел за будућност.
Тренутно он такође жели да прекине финансирање бесплатних медија са свих страна.
Чуо сам за то на AUF1, отказано је десет налога. Сви желе да уђу.
Овде постоји чврст темељ у слободним медијима, где људи добровољно дају своје време и кажу: ово је мој циљ, ово је моја ствар.
Након посла донирам своје време, своје вештине, своје знање.
Мислим да је то основа која новим медијима пружа огромну безбедност и такође обезбеђује да она остане популаран покрет.
Управо ме то толико фасцинира у нашем раду. Тако је настало.
Данас имамо преко 2.000 волонтера који раде на разним пројектима: Stimme&Gegenstimme је намењен за офлајн дистрибуцију.
Где ми кажемо да је то само лист А4, предња и задња страна, и ја га предајем двоје људи и охрабрујем их да га
предају још двоје људи, који га затим предају још двоје људи.
Сада градимо ову мрежу. То је такође концепт који, по мом мишљењу, има карактер типичан за нове медије у данашње време.
Али све се увек заснива на људима. Заснива се на твојој сопственој промени, на теби самом, на томе да сам предузмеш акцију.
Нови систем се заснива на новим људима.
И онда можемо бити сигурни да нема корпоративне зависности, што је још боље у добровољном раду.
Ти уопште ниси финансијски зависан, али заиста можеш рећи оно што треба рећи.
Такође је било веома импресивно видети како се тада развио дух заједнице међу вама.
90 минута касније, сала је била потпуно очишћена. Било је потпуно као швајцарски сат.
То је било заиста импресивно. Поздрав свима код куће.
Топли поздрави од мог оца и целе породице.
Да, хвала вам пуно.
Такође знам из свог искуства у НДР да се новинарство и медији не могу сматрати одвојено од политичког система.
У НДР је руководство СЕД-а морало прво да поднесе оставку. Хонекер, Митаг и Херман су морали прво да поднесу
оставку, односно лидер партије, економија и пропаганда.
А онда, већ следећег дана, новинарство је успело да пружи управо оно што су људи од њега желели.
Данас имамо медијски пејзаж, водећи медијски пејзаж, који је чврсто у рукама државе, политике и корпорација. Ово укључује
јавни емитер и платформе, наравно, али и водеће новине, које су у власништву неколико
ултрабогатих породица: Мохн, Бурда Бауер, Холцбринк.
Дакле, морам да започнем своју визију друштвом у којем сви ми, укључујући и оне од нас који су овде на подијуму, оне од нас који
су овде у просторији, оне од нас који гледају на екрану, можемо имати реч и учествовати у одлукама које утичу на наше животе.
Да бисмо то постигли, потребно нам је више од самих информација, као што сте поменули у уводу; изнад свега,
потребна нам је транспарентност. Информације су инструмент моћи.
У последњих неколико година доживели смо квантни скок у овој области, у области контра-публицитета.
Још увек желим да знам финансијску ситуацију сваки пут када се позива на донације, чак и ако то подразумева твој живот или твоје
срце и душу, као у твом случају, Елијасе. Сваки пут када се позива на донације, и даље желим да знам финансијску
ситуацију. Да ли емитер зависи од мојих 10 евра или не?
То је један део моје визије: транспарентност. Други део, други стуб, јесте разноликост: разноликост тема, разноликост
перспектива, разноликост мишљења. Разноликост у позадини аутора.
Дакле, не само уобичајени академици из великих градова свих боја коже и свих могућих сексуалних оријентација, већ и
син из радничке класе, кћи пољопривредника и сеоска деца.
Можда и разноврсност у облицима организације. Зашто не експериментисати са учешћем јавности, са јавним говорима?
Без промене политичких структура, нећемо добити другачији медијски пејзаж.
Заправо смо овде на овој конференцији видели будућност.
Дакле, требало би једноставно да наставимо, даље промовишемо ово у духу праве утопије, испробавамо ствари и на тај начин повећамо
притисак до те мере да се политичке структуре заиста промене.
Долазимо из ситуације у којој је мейнстрим имао апсолутну власт над јавним мнењем.
Дакле, ако сте пре двадесет година конзумирали медије, имали сте само мейнстрим медије као једину
алтернативу. И то се драматично променило са интернетом.
У крајњем, понашање при конзумирању медија такође зависи од медијске писмености гледаоца.
Дакле, изнад свега, желео бих да у будућности видим мало више напретка у овој области.
Јер да су гледаоци свесни техника манипулације које се над њима свакодневно примењују, било би много више отпора према њима.
А онда би пропаганда такође била мање ефикасна.
И да, ја једноставно желим медије који људима пружају информације које им омогућавају да побољшају своје животе.
А не обрнуто, као што то тренутно доживљавамо.
Ми не производимо медије ради самих себе, јер бисмо могли да радимо и нешто друго.
Ми се старамо да се друштво, политика, оквирни услови и будућност промене.
Пошто имам децу, многи од вас такође имају децу. Не желимо да они одрастају у свету у којем су ништа више од
ропова, или у којем трансхуманизам значи да више немају право на постојање и да морају бити елиминисани.
Дакле, желимо да се нешто суштински промени.
И зато људи увек кажу да је то само наш проблем када је реч о алтернативним медијима или
непријатној теми цензуре. То је проблем свих нас.
Ако постоји цензура и нема алтернативних медија, људи не могу добити информације.
И онда не могу да формирају сопствено мишљење.
Ако желимо слободне медије, потребни су нам слободни грађани, потребна нам је слободна, ослобођена политика.
Они су међусобно повезани судови. И без једног, други није могућ.
А чинећи напредак у медијима, ми такође чинимо напредак у друштву.
Како друштво напредује, односи политичке моћи се такође мењају.
Јер када се лажи сударе са истином, знамо ко ће на крају победити.
И на почетку, наравно, желите само да едукујете или да се позабавите темама које су ме лично
интересовале у прошлости или ме и данас интересују.
Кад то покренем, одмах добијем негативне реакције и притисак од YouTube-а и тих платформи. Али наставак и непопуштање су кључ.
И то је веома, веома тешко. Али данас овде на овој конференцији могу да видим да је то могуће.
Наравно, било би боље да више младих повуче овај корак и изађе у јавност, или барем да се усуде да изразе своја мишљења.
Људи који су још увек заробљени у овоме, да, нашао сам одличан израз за то, у затвору мисли главног
медијског тока. Да, како можемо да их досегнемо?
Верујем да људи, поред затвора мисли, имају и други затвор, затвор просперитета. Ово је такође данас поменуто неколико пута.
У свом истраживању испитао сам шта наводи људе да престану да прате дневне вести и пређу, на
пример, на AUF1. Одговор је релативно једноставан.
Увек мора постојати прекид између личног искуства и званичне нарације.
Када званична прича више не одговара личном искуству, људи почињу да траже друге
информације, о Голанској висоравни или негде другде.
Све више људи ће у свом свакодневном животу доживети ове поремећаје.
И онда је добро што постоје понуде попут ваше, ваша понуда, све што овде имамо на
сцени, јер ће људи управо тамо пронаћи одговоре.
Дакле, и овде је једноставно питање да наставимо даље и верујемо да је стварност, а самим тим и време, на нашој страни.
Економски подаци не показују ништа друго осим да ће следеће године, 2025, доћи до невероватног таласа неплаћања обавеза,
који ће са собом донети масовно незапосленост и тако даље.
Предстоје веома шокантни догађаји, и морамо се припремити, морамо остати чврсти, морамо бити спремни, морамо бити препознатљиви
као светла водиља за оне који траже, када се нађу у мраку.
И управо због тога. Заиста бисмо требали да натерамо ГЕЗ медије да увече раде добровољно, користећи своје ресурсе и пратећи
своје интересе. Тада бисмо били на равноправној основи и могли бисмо да видимо за шта људи заиста показују интересовање.
Од самог почетка смо се ослањали на сопствене сервере и инфраструктуру, али нисмо дозволили другима да чине исто, и
верујем да је ово камен који може оборити Голијата ако свако пронађе своје праћке и успостави своје децентрализоване системе.
А затим се међусобно умрежавате, федеративни сте једни с другима, налазите једни друге, децентрализовано.
Али да кажем, како можете да започнете одмах, ево локалног умрежавања, наравно да је то кључна реч, заиста позовите људе и
реците: људи, ви сте на терену, доставите нам информације, потребни су нам најбољи
стручњаци, морамо имати најбоље информације.
Такође кажем да су професионализам и тако даље апсолутно суштински и неопходни.
С друге стране, ако заиста имате најбоље информације и најбоље стручњаке, онда смо увек били задивљени како су
најнепрофесионалнији програми привлачили милионе гледалаца када смо улагали у друге продукције и тако даље.
Такође смо правили игране филмове, биоскопске филмове, све на добровољној основи, и непрестано су нас
избацивали из биоскопа и слично, био је то огроман напор.
И ти си поред тога производио и друге ствари, али је оно имало нешто посебно, и људи су га желели, требало им је.
Пре него што овде постигнемо већу равнотежу и праведност, једноставно морамо исцрпети све могућности, а локално умрежавање
је овде апсолутни плус, што видимо као централну стратегију за будућност. Морамо користити све:
децентрализоване сервере, друштвене мреже, што дуже.
Постојано усвајамо нове стратегије, нове приступе, нове методе, формирамо радне групе у којима дискутујемо како које друштвене
мреже реагују на цензуру и шта још увек функционише где?
Морамо остати активни на свим фронтовима, али локално умрежавање, позивање људи у мрежу, извлачење из анонимности и
питање: "Хеј, ти живиш овде и овде, хоћеш ли доћи на догађај, хоћеш ли правити фотографије и слати их овде?"
Морамо да напредујемо, а онда би професионализам могао да порасте.
Али изнова и изнова узми средства која имаш и само крени пуном паром напред.
Ја заговарам ову тезу од самог почетка, а под самим почетком мислим на 2005, 2006, када је рођен YouTube.
Били смо ту од самог почетка, због чега сам, да будем искрен, помало тврдоглав по овом питању.
Нећу дозволити да ме отерају са овог великог тржишта.
Тако је тамо: ако желиш да продаш производ, идеш на пијацу и вичеш, па га продаш.
Али ако неко дође и каже: "Не, не, можеш своју робу продавати само тамо у самом последњем углу, у задњем
сокаку", ја то нећу прихватити, јер је то неправедна конкуренција. И инсистирам да услови буду исти за све.
Али као што сам рекао, тврдоглав сам. Ово нам се догодило неколико пута.
Управо смо поново почели на Јутјуб на почетку 2024. године.
Такође верујем да то апсолутно морамо учинити, јер су управо тамо људи до којих треба
да допремо, како би се нешто могло променити.
Не помаже ако увек играмо исти балон.
Онда постоје сенковити банови, наш највећи канал, 280.000 претплатника.
Када тамо отпремим видео, није битно да ли је садржај тачан или не, као што си описао, добије 2.000 или 3.000 кликова и то је то.
Ако би YouTube у неком тренутку одлучио да предузме радикалне мере и трајно забрани свима приступ платформи, што би свакако
било изводљиво уз вештачку интелигенцију, онда бисмо стигли до тачке када би потрошачи били приморани да траже нове алтернативе.
Људи желе да се забаве, хлеб и циркус. Нажалост, тако је.
Не бисмо смели потпуно да игноришемо ово у овој алтернативној мехурици.
Верујем да је апсолутно неопходно за друштвене и политичке промене да се и ови медијски канали расформирају.
То је зачарани круг. Не можеш га реформисати. Друга ствар је цензура.
Цензура мора бити забрањена законом ако говоримо о законима.
Шта је цензура? Цензура није само то што нас одсеца од конкуренције. Не, видели смо то са коронавирусом. Цензура убија.
Цензура убија. Зато што су нас током последње две године контактирали многи гледаоци и рекли: "Да сам видео
вашу емисију, не бих дозволио да ми сервирају то смеће."
А сада сам због тога болестан или сам изгубио некога драгог. Није ми дато никакво објашњење.
Укуцао сам ово у Гугл: Вакцинација је опасна.
И ја сам нашао само сајт немачке владе и Википедију, који су навели да је безбедан и да вас
вакцинација штити. И хиљаду пута видео Лаутербаха.
Дакле, постоји цензура. У будућности се то мора сматрати неспособношћу да се пружи помоћ.
Ако прођем поред саобраћајне несреће и само се смејем, могу бити гоњен јер нисам помогао.
А када медији или корпорације из Силицијумске долине цензуришу, могу људе лишити виталних информација.
Ово мора бити строго забрањено, иначе ће то регулисати слободно тржиште, и ми ћемо их ипак отерати. Али управо у томе је проблем.
Револуцију није могуће навести кроз појединачне кораке, али у даљој будућности не сме бити
цензуре нити јавних средстава само за једну страну.
Ради се о демократији сутрашњице.
Све више људи доживљава тренутно стање ЕУ као симулацију демократије, у којој се демократија
високо цени и поштује, али у стварности није оживела.
Пробуђене елите на Западу и њихови масовни медији тврде да само они представљају демократију и да се
њихова демократија мора бранити у сваком тренутку.
Истовремено, све више људи доживљава недостатак слободе, државно прогоњење и репресију.
Држава се често доживљава као упадачки алат моћних.
Више нема никаквог помена народа, од кога је требало да потиче сва власт.
Чврсто сам убеђен да је, да бисмо описали тренутну ситуацију, реч о више државних удара
и о колапсу поделе власти на свим нивоима.
И да смо суочени са злонамерним режимом чија злонамерност, по мом мишљењу, није очигледна већини становништва.
И зато ја цитирам из наше најновије публикације, Gegendruck:
Злонамерна властодршка клика одржава свој захват власти кроз очигледне лажи, масовну корупцију и цензуру,
свеприсутну пропаганду, стална кршења закона, ратоборништво и сталне државне нападе на сваки облик опозиције.
Као резултат тога, владе, корпоративне економије и анонимне бирократије све више мутирају
у умрежене криминалне политичке организације.
Термин "криминократија" могао би се користити за прилично адекватно описивање
монструозног владајућег синдиката постмодернизма.
И морамо прво да научимо демократију, јер је никада раније нисмо имали.
За мене демократија у најкраћем данас значи преокретање свих постојећих односа. То значи да
све учимо испочетка и све тренирамо испочетка.
И да закључим своје уводне примедбе, желео бих да кажем да морамо документовати злочине из претходних година.
Јер када систем падне, а надам се да хоће, , биће нам потребан центар за документацију злочина режима.
Ово је од суштинског значаја ако желите да напредујете у новом друштву, јер стари гангстери и криминалци,
организовани криминалци, морају на неки начин бити позвани на одговорност пред законом.
У принципу, правила и прописи које имамо у Немачкој или Аустрији, односно наш устав из 1923. и 1928. године или
Немачки основни закон из 1949. године, су веома добри.
Дакле, они су добро осмишљени и успостављају разумна правила за демократију.
Али као што смо видели у последњих неколико година, не само година, већ и деценија, ове мере нису
довољне да ублаже ерозију која је овде већ поменута.
Постоје различити приступи поткопавању овог скупа правила, или, прецизније, силе које не можемо видети, које не
бирамо и које не можемо контролисати, а које се користе да би се наметнуле туђе воље над нама.
И овде видим два посебно важна аспекта сутрашње демократије.
Једно је да су политичари поново истински представници народа. То сада звучи тако очигледно.
Међутим, данашњи политичари заступају све интересе, фаворизујући интересе фармацеутске
индустрије, разних тајних служби и страних тајних служби.
И то мора да престане. И када је он представник народа, он је одговоран само народу, суверену.
И људи морају постати свесни своје моћи.
То је оно што друга компонента значи: Поново нам требају грађани који заслужују то име и који нису само крајњи потрошачи.
И ти грађани се затим такође морају информисати. А то превазилази забавни програм у џунгла-кампу.
Хорст Зеехофер би додао: "Они који доносе одлуке нису изабрани, а они који су изабрани немају шта
да одлучују", рекао је он тада дивно пред камерама.
Нобелова награда за мир додељена је ЕУ, која се сада припрема за рат против Русије, или убијачком дрону Бараку Обами.
Живимо у апсолутној симулацији.
Верујем да је то могуће и тиме завршавам своју изјаву о мисији: политичари са одговорношћу постају
представници народа када им се повери одговорност.
Међу примитивним народима данас, ако поглавица жртвује свој народ намећући им нешто погрешно, као што је погрешно
вођени рат или слично, он бива обезглављен, као што је случај, на пример, код домородачких Американаца.
Постоји одговорност. А када политичар учини нешто што је лоше за заједницу, мора постојати одговорност.
Ми смо цивилизовани и не одсецамо никоме главу нити вешамо никога на кранovima. Али он мора бити кажњен.
Он мора да одговара својом имовином. То не може бити у реду.
Независност судства, слободно од државних интереса. Шта то значи?
За мене то значи да правосудни систем заиста мора да гони и кажњава повреде од стране државе, повреде закона,
повреде устава и, по могућству, повреде кривичног законика.
Само тада можемо бити сигурни да имамо независно судство, када оно заиста пажљиво надгледа државу, која
може злоупотребити своја овлашћења или можда издати устав, а тиме и интересе својих грађана.
И тако је. Ваш случај то показује. Многи случајеви то показују.
Готово сви смо ми на неки начин погођени овим.
Изнад свега, наравно, пандемија коронавируса, са својом импресивном скалом, показује да се управо то не дешава.
Да, препустимо питање Мајклу Балвегу.
Да, хтео сам да то допуним, јер је веома важно. Произвољност може да се деси само у мраку.
И мислим да многи људи не знају како функционише кривични поступак.
Кривични процеси су јавни, али нису ни снимани ни записивани.
Дакле, у целом овом процесу ништа уопште није документовано. И то отвара врата произвољности.
Дакле, ако заиста кажемо да имамо независно судство, онда га морамо и надгледати.
И ово најбоље контролише општа јавност.
И нема разлога, на пример, да се суђење као што је моје не емитује јавно.
Прво и најпре, наравно, да се забележи шта се заправо догодило како би се касније могло
прегледати. Ово такође људима пружа контролну функцију.
Никада нисмо имали независно судство ни у Немачкој.
На пример, правосуђе је одувек било хибридни ентитет, као што сви знамо.
Сви јавни тужиоци подлежу упутствима, и управо ту лежи први проблем.
И то значи да сама ова структура неће омогућити да остваре независно судство.
Тада независан од реакционарног судства.
Већ сам се опекао; потичем из породице правника.
Знам какви су ти људи, и једина разумна ствар коју је мој стари икад рекао била је да суд није
ту за правду, већ да се донесе пресуда.
Тачка. Одлична реченица, тако је.
Револуција, а посебно насилна револуција, јасно треба одбацити. Живот треба поштовати.
САД нису ништа више од насиљне ратне државе и произвођача оружја.
А Мајк Лофгрен, који познаје цео тај простор као свој џеп, пошто је дугим, дугим годинама био парламентарни саветник.
Он је написао књигу "Дубока држава". У књизи је показао да просечан посланик у парламенту проводи
најмање 40 до 50% свог времена прикупљајући средства.
И то се дешава готово искључиво преко оружаних компанија. А онда можете почети да се
питате зашто су САД таква земља која подстиче рат.
Не само због наше сопствене идеологије, "Морамо бити први."
Ово можете прочитати у свим документима о спољној и безбедносној политици и обавештајним документима, где су доступни.
И из програма националне безбедности и изјава, изнова и изнова, морамо бити први.
Свет се мора оријентисати ка нама и тако даље. Свако ко тако мисли већ има рат на свом дневном реду.
И зато ни у ком случају не треба оваква демократија, јер то није демократија. Потребни су нам потпуно нови поступци.
Ко, такорећи, заправо треба да одлучи, можда и да води или усмерава?
Немам ништа против светског поретка, савета, високог савета, ако се састоји од најбољих
људи који делују у нашем најбољем интересу.
Ако су беспрекорни, ако су мудри, ако су искусни, ако су заиста показали током својих живота да су
почасни, интелигентни, искусни и хумани мушкарци и жене.
Најбољи, заиста најбољи, који доносе суштинске одлуке у интересу слободе, мира и задовољства, наравно.
Али и најбољи људи ће то такође урадити.
Дакле, дефинитивно бих желео да се заузмем за идеју савета, светског савета, ако – и
ово је предуслов – ако су они заиста најбољи.
И то је најдужи пут да се стигне тамо.
Јер оно што заиста треба поново да научимо, и ово је мој коначни аргумент, јесте поштовање, пристојност, учтивост и добре манире.
Овде нема места, долазим без обзира, на немачким аутопутевима или на било који други начин, ова неисказива пропаст
манира, која је заправо и израз чињенице да нас не воде најбољи.
И ако су они најбољи, онда бих са задовољством поверио себе њиховим способним рукама, јер сви имамо довољно посла.
И у нашим малим круговима, у нашим малим друштвима, у нашим малим и најмањим јединицама – породици, професији,
заједници, граду, земљи, нацији – ионако имамо довољно посла.
Како држава и друштво могу да произведу заиста одговорне грађане?
Хајде да једноставно почнемо са господином Шенингом на крилу.
Да, пре свега, мора се рећи да, као медицинска дијагноза, уопште немамо демократију, већ имамо
олигархију. Посебно у Савезној Републици Немачкој.
Ако погледате ко их је заправо основао – породице Аденауер и Меклај. Како можемо боље?
Можемо боље комбинујући изборе и лутрије. Такође говорећи шта јесте.
И ја сам такође веома захвалан Улриху Миесу што је то јасно истакао и рекао да смо ми овде организовани криминал.
А Беате Бахнер, на пример, која такође ово води пред суд, покушава да успостави владавину права. Ми то немамо.
Али постизањем равнотежe између избора и лутрија, односно система лутрије, сигуран сам
да га можемо побољшати и учинити практичним.
И требало би да радимо на остварењу овог циља.
Ако се затим позабавимо и проблемом овог преварантског сложеног камата фиатног новца, остаће много, много више додате вредности.
А онда би људи – ово је, наравно, само визија – имали невероватно много више времена да се
посвете ономе што је истинито, добро и лепо.
И то је оно ка чему тежимо, јер ћемо тада имати одговорне грађане и бићемо као античка Атина, где заиста
одговорни људи такође могу преузети одговорност путем жреба.
И верујем да можемо усмерити у том правцу, и да постоје неки дивни развоји; само морамо да наставимо.
Национални дуг Немачке сада износи више од 2,5 билиона евра.
Високе цене енергије угрожавају конкурентност европских компанија и индустријску производњу.
Планирани дигитални евро угрожава финансијску слободу грађана.
Како би могао да изгледа монетарни и економски систем сутрашњице који људе одржава слободним и независним?
Данас ћу о овоме разговарати са следећим гостима.
Како би сутрашњи монетарни и економски систем требало да изгледа? Време истиче.
Дакле, изнад свега, монетарни и економски систем сутрашњице треба да има мање државне интервенције и да
се заснива на неколико веома једноставних стубова.
Наиме, да су људи слободни и да могу слободно да делују.
Ово обухвата мршаву државу која не троши више од 10% бруто националног производа.
Поједностављено законодавство, помоћу којег бисмо могли укинути 99% важећих закона.
Монетарни систем у којем држава више не може да користи новац као средство да нас на
различите начине експроприше, нарочито кроз инфлацију.
Заиста постоји само један систем обезбеђен златом; не видим ниједан други, упркос Биткоину.
И у суштини дозволити људима да раде оно што сматрају исправним за себе.
Крај идеје да политичари знају боље од нас шта нам је добро. То је то.
Додао бих да верујем да финансијска самоопредељеност мора бити најважнија карактеристика новог монетарног система.
Не смесмо препустити нашу финансијску независност ником другом.
И управо се са тим тренутно суочавамо.
Дакле, суочавамо се са увођењем дигиталног новца централне банке.
А то значи да неко други одлучује шта нам је дозвољено да радимо и шта можемо да радимо.
То значи да губимо нашу самоопредељеност. За мене је ово кључна тачка која ће бити важна у следећој фази.
- А следећи монетарни систем, или различити системи, не би требало да могу да развију доминантну валуту, како
би санкције коначно могле да престану – како би сви могли да производе и раде у миру и спокојству.
То је најважнија ствар за мене у овом тренутку из глобалне перспективе.
По мом мишљењу, није прикладно оставити све онако како јесте – мада уз мање државне интервенције и слично – али ми
сви настављамо да живимо у жестоко конкурентском друштву заснованом искључиво на слободним тржиштима.
Али ја говорим више о неком облику кооперативног капитализма, у којем би та кооперативна
компонента једноставно требало да буде много израженија.
Многи научници су већ истражили и јасно доказали да можемо постићи већи укупни принос уз исти
уложени напор – другим речима, више просперитета за све.
Или исти резултат као данас уз знатно мање труда.
А онда се једноставно мораш запитати: да ли нам је потребан пуни резервни банкарски систем?
Да ли он мора бити обезбеђен? У којој год форми?
Да ли је то уопште тачно о понуди новца?
Одакле заправо долази новац за камату?
Дакле, суштина је промена парадигме на много, много нивоа.
Економија и финансије су само веома мали део целе слике, иако веома важан.
Да сам министар економије или финансија, не бих смишљао своје мере, већ бих покренуо огромну кампању подизања свести.
Желео бих да се позивам на цитат Хенрија Форда, који је једном рекао: "Да људи разумеју монетарни
систем, имали бисмо револуцију пре сутра ујутру."
Верујем да већина људи нема појма како такав новчани систем функционише, и покренуо бих
велику кампању подизања свести са два главна фокуса.
Објашњавао бих људима да је монетарни систем који сада имамо, а који је на снази од Другог светског рата,
доминиран једном валутом, америчким доларом, о којем већина људи чак није ни свесна.
И друго, да централне банке које тренутно одржавају овај монетарни систем контролише приватна организација
у позадини, наиме БлекРок, која тренутно делује као главни саветник и Федералним резервама и ЕЦБ.
Мислим да бих на овај начин прво омогућио људима да разумеју целу ствар и заправо имају утицај у процесу доношења одлука.
Заиста верујем да је прилично корисно када су новац и физичка вредност повезани.
Живимо у доба дигитализације и у време када нам све ове криптовалуте постају све познатије.
Сматрам да је ово велики ризик јер су, у крајњем, криптовалуте ништа више од записа у подацима, односно немају физичку вредност.
И запис података има вредност само док га људи не препознају као новац.
Ја сам скептик када је у питању Биткоин – као што је широко познато – једноставно зато што увек мислим на Биткоин
као на сеф испред којег неко седи и покушава да га отвори.
И након многог труда, он успева. Отвара врата и шта затиче унутра? Ништа. Апсолутно ништа.
Такође верујем да Дирк Милер није био сасвим у погрешном када је пре неколико година рекао
да је Биткоин ништа више од тројанског коња.
Верујем да када погледате када је Биткоин ушао у свет, морате имати неке сумње.
Биткоин је настао 2009. године, убрзо након глобалне финансијске кризе 2007/2008.
У то време је постојало велико интересовање за увођење новог монетарног система,
дигиталног новца централне банке, у неком тренутку.
То се тада полако почело јављати.
И да би се то постигло, било је посебно важно припремити младе људе да што више прихвате дигитални новац.
И управо ту улогу је тада испунио Биткоин. Многи људи, посебно млади, скочили су на Биткоин-вагон.
И недавно смо видели да је било много шпекулација у вези са биткоином.
Оно што многи људи не схватају јесте да је Биткоин све само не демократска валута.
Јер је 91 одсто биткоина у рукама великих инвеститора. Само 9 одсто је у рукама просечних зарађивача.
То само по себи показује да ову валуту, наравно, могу кретати у једном или другом правцу велики инвеститори.
И слажем се са Ернстом Волфом у томе да је, ако је 91% ових биткоина у рукама неколико људи или припада великим
инвеститорима, веома, веома тешко успоставити поверење.
Друга ствар, међутим, јесте да ће Биткоин остати неспоран или чак јединствен само док се код не може пробити.
Али је само питање времена када ће рачунарска снага бити довољна да дешифрује код.
И ако је истина да су већ поднети патенти за дешифровање кода Bitcoina, онда је само питање
времена када ће неко заиста успети да га дешифрује.
А онда је заправо застарело размишљати о томе да ли је Биткоин стварна ствар. Јер га онда могу и помножити.
Дакле, ово ограничење које сам свима обећао је само празно обећање. То мора прво да се испуни.
Данас је ово уобичајен пословни модел. Задужујете се у фиатном новцу, сасвим свесни да ће новац изгубити вредност.
Опадање вредности новца је одлучујући састојак отплате, чиме се купују имовина и акумулира богатство.
И тако се догодило да су људи исцеђени до последње капи, јер је могуће створити новац кликом
миша, једним једноставним књиговодственим уносом.
И то је тако од 1970. године. Формално златно покриће је укинуто 1971. године, и од тада се новац
производи без икаквог покрића и без претходних уштеда.
То значи да се производи, а касније га прво треба обрадити.
1970. године просечан радник у Немачкој имао је отприлике 5.000 евра, конвертованих.
Сада смо на око 30.000, односно приближно 475 процената. Међутим, данас добијате само десетину толико злата.
То значи да је рад смањен за 90 одсто штампањем новца, ако се рачуна у злату.
Два најважнија инструмента моћи у свету су, с једне стране, новац – потичемо из друштва које обухвата неколико
стотина или неколико хиљада година у којем је изрека "новац влада светом" била истинита.
Нема бегања од тога. Новца је владао светом.
У наше време постоји и други извор моћи, а то су подаци.
Дакле, свако ко у наше време има бесконачну количину новца и бесконачну количину података, попут човека као што је Илон Маск,
има као резултат невероватну моћ, може много тога одредити, надвити се над другим
људима и помоћи у одређивању њихове судбине.
И зато сам за ревизију устава и увођење ограничења власти у погледу новца и података.
Па, ја сам веома, веома скептичан према сваком приступу који омогућава било којој држави – чак и
ако је то већина у тој држави – да делује тиранично.
А одузимање заслуженог новца је увек тиранија.
Узмем нешто некоме, а онда шта да радим с тим?
Онда ћу то дати политичарима. Или ће политичари то добити да би могли да воде рат с њим?
Још гора социјалистичка концепција.
Мислим да бисмо требали да се одрекнемо идеје да овде треба да постоји централна власт која ограничава
појединца у његовој креативности и у ономе што може да постигне.
И мислим да су патенти и лиценце у сваком случају нешто веома штетно у наше време, посебно у ИТ сектору, јер
многи млади људи који данас оснивају стартапове врло брзо наиђу на зид јер крше те патенте и лиценце.
Ако имају добре идеје, велике компаније их брзо преузму.
Дакле, мој предлог – да предложим нешто конкретно – био би да се укину патенти и лиценце у ИТ сектору широм света.
Не желим државу која преузима на себе да диктира шта можете, а шта не можете да радите.
То значи да се у потпуности слажем са Маркусом Кралом и да кажем да држава мора потпуно да се уздржи од мешања.
Само тржиште мора да одлучи који тип је за ово идеалан.
Ако већина или одређена критична маса људи нешто жели, тамо се могу основати добротворне институције.
- То ће се десити аутоматски ако је суђено. Али држава мора да покаже максималну воздржаност у овој области.
И онда се ни ти велики вишкови не дешавају.
Требало би једноставно укинути дугове. Они морају бити забрањени.
Али ако погледамо данашњу ситуацију, према Институту за међународне финансије, глобални дуг износи
око 400 одсто глобалног бруто националног производа.
Дакле, око 400 процената, у зависности од године на коју гледамо. Чак и при ниским
каматним стопама, ово се никада не може отплатити.
У том погледу дуг није добра идеја. Заиста бисмо требали да се удаљимо од њега.
Федералне резерве су приватна банка у власништву приватних банака, којој је држава без надокнаде
доделила законски монопол на штампање новца и такође јој пренела надзор над банкама као монопол.
Ово није ништа више од олигархијске мреже која је успела да поткопа тржишну економију у смислу државно-монополског предузећа.
Из перспективе тржишне економије, рекао бих да би нешто овакво требало укинути.
У САД најбољи пример била је Силикон Вали банка, којој је било дозвољено да банкротира како би чланица
банке, односно банка у власништву Федералних резерви, Џеј-Пи Морган, могла да преузме ту банку.
Након тога је речено да не морате да бринете о лошим кредитима који су тамо – о свим државним обвезницама које су
девалвиране, јер имате неограничену подршку Федералних резерви.
То значи да је владина корупција оно што ја сматрам корупцијом у овом систему.
И то је омогућило спровођење неопходне корекције – а оно што је Шумпетер у основи под тим подразумевао било је
да и ми с времена на време морамо дозволити банкротство како бисмо имали очишћујућу олују.
Ово није било дозвољено у финансијској индустрији јер је увек било означено као системски важно или нешто
друго, док је у стварној економији – посебно међу малим и средњим предузећима – увек дозвољено.
И то није у реду. Ова неправда је, верујем, једно од кључних питања која треба решити.
А затим бих желео да укажем да не бисмо требали превише величати тржишну економију.
Када размишљам о систему здравствене заштите и приступам му као тржишни економиста, кажем себи да овде морам да водим
корпорацију. Морам да генеришем много новца том корпорацијом.
Морам да понудим својим акционарима добре дивиденде. И како то могу постићи у систему здравствене заштите?
Најбољи начин је да људе држите болеснима што дуже, дозвољавајући им да доживе кратак период побољшања када су
болесни, али их углавном задржавајући као купце држећи их болеснима што је могуће дуже.
Па, мислим да здравство, на пример, представља област у којој тржишна економија уопште нема места.
А затим нам је такође потребан, и ово је друга тачка, истинска владавина права, коју бих желео барем делимично довести у питање.
Јер немамо потпуно независно судство.
Ако је судство обавезано упутствима или подложно утицају одређених владиних фактора, чему, нажалост, сада имамо неколико
примера – не само у случају господина Балвега или других, већ и у већим скандалима – онда се ради о ситуацији
која је једноставно неприхватљива и која нам је по Основном закону била обећана другачије.
И ми једноставно морамо да се вратимо тамо.
Ово су прилагођавања која можемо лако направити и сасвим сам сигуран да ће бити спроведена у наредних неколико
година, јер људи све мање и мање прихватају тренутну ситуацију.
Дакле, у Силицијумској долини се суочавамо са Вeliчанственим седморицом.
То су Alphabet, Amazon, Apple, Meta, Nvidia, Tesla и још једна компанија, укупно седам, и оне
поседују скоро све патенте и лиценце у овој области.
Они раде оно што им користи, а не оно што користи остатку човечанства.
И то је сада достигло веома опасан праг, јер поседују знање у области вештачке интелигенције, а када је
реч о вештачкој интелигенцији, мора се рећи да постоје заиста озбиљни знаци упозорења.
Само да те подсетим, Џефри Хинтон, главни програмер Гугла, поднео је оставку прошле године са
образложењем да је све постало превише опасно.
Исто важи и за Мо Годдарда, који је био шеф маркетинга у Google X. Данас путује по Енглеској и пуни читаве
аудиторијуме поруком да је човечанство достигло Франкенштајнов тренутак у области вештачке интелигенције.
Само да вас подсетим, др Франкенштајн је измишљени лик, доктор који саставља људско биће од делова тела и
удисава му живот, само да би открио да је то биће изненада јаче, интелигентније и злонамерније од њега.
Дакле, налазимо се на веома опасном прагу.
А велики проблем који ја видим у овоме јесте да развој ове технологије није у рукама многих људи, већ
у рукама врло малих људи који су заинтересовани само за своје интересе и своју корист.
Које конкретне кораке могу предузети предузетници да би вратили економију на прави пут?
Предузетници сада морају препознати вредност образовног рада као што га спроводи AUF1 и подржати га на
начин који омогућава његово настављање и проширење.
Дакле, у том погледу, ова невољност, овај став "они ће то урадити, а ми ћемо радити своје", мора да престане.
Сви смо ми овде у истом чамцу, и нас је премало да бисмо и даље дозвољавали паразитима да само пуштају друге да раде.
Верујем да мала и средња предузећа треба самоуверено да покажу да заиста чине темељ друштва и да обезбеде да људи заиста
купују од малих и средњих предузећа и подржавају их, уместо данашње платформске економије, која чини управо супротно.
Што ствара све мање и мање радних места и, у ствари, практично више не обучава младе људе.
Слике слободног света сутра – под овим дивним слоганом настављамо наше извештавање са Алтернативног ВЕФ-а у Прагу.
Леви против десничара, горњи против доњих, мигранти против локалног становништва.
Већина становништва је некритички толерисала тоталитарна ограничења због коронавируса.
Усклађеност је била важнија од независног размишљања.
Уопштено, постоји невероватан притисак да се буде као сви остали, посебно у Немачкој.
Демонизација термина "латерални мислилац" симболизује како се слободни духови треба искоренити грубом силом и стилом.
Број академика расте, али број независних мислилаца опада.
Неформално образовање одраслих је потпуно непознато масама.
То је образовни проблем који почиње у школи и завршава се у нашем ужурбаном друштву.
Појединачно преоптерећење, стрес, ризик од изгарања, и готово нико нема времена или слободног времена за даље
образовање, независно размишљање или чак личну одговорност.
Критичари тврде да је све ово намерно, како би се покорна овца могла лако контролисати.
Ради, троши, плаћај порезе и не жали се. Али да ли је то оно што желимо?
И како би требало или могло да изгледају вредности и друштво сутрашњице?
Лична одговорност је велика реч која је неопходна у слободном друштву, али се изузетно мало учи и практикује.
Да једноставно имате осећај да сте одговорни за друге, да сте одговорни за своју срећу и здравље, и да смо
сви једно и да када штетимо другима, штетимо и себи.
Током последње четири године, а заправо и много, много година пре тога, критиковао сам ову материјалистичку медицину,
конвенционалну медицину, која људе третира као машине, која раздваја тело, душу и дух, која тражи и налази основу здравља и
болести у најмањим градивницама нашег материјалног постојања.
И стално се питам како је то уопште могуће, да медицина није напредовала, када већ дуго знамо, на пример из психонормологије,
као и из психосоматских истраживања, да здравље и болест више не можемо схватити на други начин осим ако не укључимо
нематеријалне факторе, који могу бити чак и моћнији када је реч о томе шта нас одржава здравим и шта нас чини болесним.
Ослањао сам се на новинарство у његовој наивној форми, увек сам конзумирао све водеће медије и морао сам да схватим да сам читавих
50 година био преварен и одведен на погрешан начин размишљања.
И питање зашто се нешто не мења не може се решити умом.
И важно ми је да унесем овај аспект у ову панел-дискусију. Овде није реч о разумевању.
Није питање коришћења чистог разума да би се разумело шта се догодило.
Прво Просветитељство пре више од 300 година, у 18. веку, дало нам је прилику да се удаљимо од
племства и свештенства и да себе доживљавамо као грађане.
Дарована нам је дар разумности, и уз њу смо можда учинили много зла.
Јер оно што се догодило након што смо искључиво користили наш интелект и изгубили наше рационалне, емоционалне и духовне стране
јесте да смо се кренули ка индустријализацији, ка технологији, капитализму и
неолиберализму, а сада смо стигли до трансхуманизма.
То значи да људи све више постају машине.
И ја снажно заговарам да, посебно у светлу последњих година, преиспитамо наш приступ и
усмеримо се на ирационално уместо на рационално.
Ако ме питаш какав утисак имам, морам ти рећи да верујем да не постоји нико на свету ко нема посебну способност.
А ако то верујем, онда би заправо била наша друштвена одговорност да им помогнемо, охрабримо их, подржимо и обучимо
их тако да могу да развију тај таленат и допринесу друштву.
Ако успемо у томе, биће синергија између ових појединаца који имају невероватне способности.
Ако у томе успемо, онда ћемо имати такав успон у друштву и у друштвеним вредностима да, захваљујући технологији коју смо
развили у последњих неколико година, нећемо имати никаквих проблема да задовољимо основне материјалне потребе,
укључујући и појединачне луксузне потребе. Али то би онда била синергија и, у ствари, рајска ситуација.
И ова слика ме покреће, и то ми даје снагу да све пребродим, чак и ако наиђете на мало непријатељства када имате другачије
идеје или када захтевате одређени ниво транспарентности.
Па, морам да говорим о медицини, мом пољу стручности.
Желео бих да револуционишем ову бездушну медицину.
То не можете реформисати, то заиста мора да дође одоздо према горе, морате то побољшати.
У прошлости, када бих слушао СЗО, у себи бих стао у положај "пажња".
Мислио сам да они знају најбоље, и требало ми је дуго да схватим да је ово заправо последња ствар која нам је потребна.
Имам шалу коју смо увек причали једни другима када сам био на универзитету: дајте студенту физике
збирку формула из физике и реците му да их научи напамет.
Онда он пита зашто? Ако ми треба, знам где се налази.
Дајте студенту медицине телефонски именик његовог родног града и реците му да га научи напамет. Он ће питати: "До када?"
Током пандемије су говорили: "Молимо вас, вакцинишите се." Нису питали зашто, већ колико често. Тако
послушни, тако директни и никада ништа не доводили у питање.
И ја јасно правим разлику између медицинских стручњака и лекара.
Лекара има на сваком кораку. Универзитетске болнице врве од лекара.
Читају сваки рад и у току су са најновијим заблудама.
Када си у овом послу дуго као ја, знаш сасвим сигурно да постоје парадигматске промене
за које се верује да су утемељене у камену.
А онда неко дође и каже да то није истина.
Када ово видите да се дешава неколико пута, знаћете да ништа није у камену.
Сви знамо да су људска бића појединци – што се преводи као недељива двојност.
И ја бих то проширио; рекао бих да људи говоре о индивитруму – неделивој тројци између тела, ума и душе.
И често могу постојати психолошки проблеми који се физички манифестују.
Ако лече тело, потпуно су погрешили.
Доктор мора да посматра човека као целину, а не као збир његових органа, већ као збир његовог тела, ума и душе.
Верујем да је пусто стање образовања у Немачкој потпуно намерно.
Инфлационистичко додељивање псевдо-академских титула за родно унакрсно усмеравање било
чега. Можете додати било који број модерних фраза.
Верујем да нам недостаје храбрости да то признамо.
И ја ово видим као крајњи резултат декаденције, запуштања благостања које имамо у нашем друштву, што доводи до панике и
жеље да се држимо оног мало луксуза који још увек постоји, тог лажног осећаја сигурности, при чему се
човек потчињава свему што се представља као спектар.
Не, већ лична одговорност у којој кажемо да одбијамо да послушамо наредбу Ненси Фезер или
директиву Карла Лаутербаха када је у питању вакцинација.
Одбијамо да поступимо по упутству полицајца да ставимо маске.
Не, морамо да научимо да као одрасли кажемо: "Не, нећу то да урадим и сносићу последице."
По мом мишљењу, ово је такође најмирнији начин да се то уради.
Јер је то пасиван начин да кажем: одбацујем нешто, одбацујем ово потчињавање, и не дижем песницу
нити било шта друго да те сада избацим из функције.
Деценијама су се политичари и творци јавног мњења фокусирали искључиво на уништавање свега, уклањање свих
граница, ослобађање људи од свих колектива и свих ограничења.
Више нико никоме није одговоран. Више нема фиксних, стабилних стубова, чак ни нашег пола.
Дакле, више ништа није фиксирано, нема се где да се ухватиш. Можеш бити све или ништа.
Многи се осећају као да не постоје и потом траже заменске идентитете у конзумеризму, у брендовима, у
брендовима одеће. "Ја сам корисник Apple-а" или чак на друштвеним мрежама, где можете пронаћи заменске групе.
Све је то замена, али није стварно. То су лажни идентитети.
И такви људи су такође врло лако манипулисани. Врло су лако подложни пропаганди и манипулацији.
Они немају корене. Оне немају стабилност, темеље вредности, традиције и стабилних заједница.
Мала и средња предузећа финансирају приближно 80% прихода.
Ова средња класа је толико угрожена, и не мислим да је иједан члан ове групе уопште свестан тога.
Имамо ситуацију у којој смо били превише успешни у Европи, што је довело до тога да нам се сада светски конкуренти обрачунавају.
Да ли Американце сада сматрамо зрелим или можда адолесцентима, а ми смо још увек у вртићу, то би могло
бити тачно. Можемо расправљати о томе где се налазимо.
Ситуација је таква да је Европа стекла независност кроз финансијски успех, кроз економски успех.
Било је покрета за слободу, односно прилика које не свима одговарају.
А ситуација у Централној Европи је таква да од 3.500 скривених шампиона половина се налази у земљама немачког говорног подручја.
Дакле, скривени шампион, један од лидера у својој индустрији, не можете га игнорисати. Он је у предности у погледу
технологије, у предности у погледу продаје – скривени шампион.
Јасно је да наши глобални конкуренти нису задовољни због овога, јер их има осам милијарди, а нас можда сто двадесет милиона.
То је помало неусклађено у погледу перформанси. Како могу да доведем овог конкурента под контролу?
Могу да генеришем инфлацију, која је природно 0,1/0,2 плус или минус, али не 10, 20 или 30.
Дакле, морам да штампам прилично много новца у Националној банци и да га издајем прилично јефтино.
Онда могу 100% да гарантујем да ћу се побринути за конкурентност, јер плате расту, цене материјала
расту и више нисмо конкурентни на светском нивоу.
Ми смо светски шампиони у извозу, односно у немачкојезичном региону.
Али то није довољно, ја такође морам да уништим основу, а основа је енергија.
Онда ћу брзо дићи у ваздух Северни ток. Да бих надокнадио овај енергетски излаз, морао бих да
инсталирам 120 нуклеарних електрана да бих схватио везу.
Одмах ћу угасити нуклеарне електране, прећи ћу на алтернативну енергију – тамне мртве тачке, или како год их зовете.
А ако то и даље није довољно, онда ћу уверити бесмислен порез на ЦО2.
А ако то и даље није довољно, онда ћу уништити морал.
Али са ових пет мера могу чак и најјачју економију довести на колена.
А шта ће доћи 2025. године, неки људи ће гледати.
Међународна конкурентност је у потпуности уништена током последње три године.
Имам клијенте који су планирали да уложе у Европи све до последњег тренутка, а онда су рекли: "Стоп, идемо у Дубаи."
Како је могуће да земља изнова и изнова бира своје убице са широко отвореним очима?
Како је могуће да нација изнова и изнова бира људе који, као канцелар, министар економских послова из редова Зелених и
министар здравља, не ухапсе одмах на улици, без самоомрзавања?
Мораш да се мрзиш ако радиш на свом сопственом укидању, а затим то поздрављаш, идеш на телевизију и тврдиш да
смо на конференцији Зелене партије коначно поново потврдили да Немачка мора да служи свету.
Не, за име Бога, нисам.
Мора да ћути и понаша се као добра земља међу својим суседима.
Али она не мора да служи никоме нити да отплаћује било какав дуг. Исто важи и за остале.
Самоомрзавање је кључ, а одговор на то, баш као што си рекао, јесте да научимо да волимо себе. Увек сам помало опрезан према
томе, јер звучи тако нарцистички да волиш себе, да осећаш саосећање према себи, да се ослободиш патолошке
сумње у себе. То је велики изазов, потпуно се слажем.
Можда бисмо такође требали да се позабавимо културом кривице. То је нешто о чему људи стално избегавају да говоре, али сада је
то такође везано за земљу и ту кривицу и срамоту што су Немци.
Да ли сам био превише недиректан?
Да, били сте превише недиректни да бисте заиста упутили на чињеницу да би требало да се стиди или чак да буде десничарски
екстремиста ако неко каже: "Поносан сам што сам Немац".
Поносан сам на немачко јунаштво и креативност.
О, боже, светла упозорења за десничарски екстремизам трепере у нашим умовима, претећи нашем културном наслеђу и нашим прецима.
Значи, тако то је, ту почиње самољубав или самоомрзавање, јер ја стално поричем и стидим се.
Зато је изузетно важно да се позабавимо овим, али ако стално размишљамо о том прошлости, ударамо се у груди и
извињавамо због тога, никада нећемо успети да се извучемо.
Морамо да учимо од деце. А такође морамо да учимо и од старих, који на својим смртним креветима себи кажу: "Па,
заправо, оно што нисам успео да постигнем били су односи."
Све остало сам успео да средим.
Купио сам своје Ферарије и не знам о чему је цела та галама.
Али од чега заиста патим и шта бих поново урадио јесте да имам здраву везу.
И мислим да је, ако ово примените на друштво, функција узора веома, веома, веома важна ствар.
То још није постигнуто, не као тренер, већ свако за себе, да допринесе бољем друштву, да
постане најбоља верзија себе и да потом буде узор.
Ако погледате просечне школе, посебно у Берлину — ја сам из Берлина, који је заиста најзадња, најдубља
рупа у Немачкој, авангардна држава у сваком погледу.
Јер никоме у Немачкој није потребно да се смеје, јер сте сви на путу да у овој земљи постанете као Берлин.
И ако погледате школу у Берлину, видећете да кротови пропуштају, да је у разреду толико деце да чак ни најпосвећенији наставник
који стоји испред нема никакве шансе да их стави под контролу, Онда часови чак ни не разумеју национални
језик којим наставник говори, а родитељи шаљу своју децу тамо мислећи да ће они то средити.
Не, баш тако треба да буде. Привлачимо људе који желе да постану државни службеници у школама.
Људи тамо иду практично без препрека, након што и сами заврше школовање, затим упишу те школе и
срећни су што су коначно постали државни службеници.
То је невероватно.
Дакле, школски систем је кратак, брз преглед читавог нашег државног система.
А ако не почнемо да рушимо ове школе и да обнављамо школски систем, онда је боље да уопште не покушавамо са осталим.
Па, оно што ме покреће, и ово може звучати сурово, јесте смрт.
Да ли је смрт, када о томе једноставно размислим, оно што желим да могу да кажем себи на
самртној постељи, или шта не желим да морам да зажалим?
И то је нешто на шта прилично често подсећам себе.
Једноставно желим сваки дан да будем најбоља верзија себе, јер никада не желим да се прекоревам што нисам
живео овај живот пуним плућима и нисам дао све од себе.
Нема разлога да не дајете све од себе сваки дан.
Многи људи ме стално питају: како успеваш да урадиш све то?
Али заиста је то само жеља да живим живот за који сам тако захвалан – то је други савет: захвалност – ја сам невероватно
захвалан на овом животу и желим да у потпуности уживам у њему.
И то ми даје толико снаге: с једне стране ограниченост, а с друге захвалност што једноставно
црпим толико енергије да постигнем толико тога.
Могу то да пренесем.
Сигурно сте приметили једну ствар, драги гледаоци: чекање на Спаситеља је бесполезно, јер је Спаситељ већ овде.
Ти си свој спаситељ.
Тема је глобално решавање сукоба сутрашњице, и ми се, наравно, бавимо глобалним изазовима.
Један од главних узрока миграција великих размера је несумњиво рат, без обзира да ли је то економски рат или војни сукоб.
Јасно је да су корисници ових развоја корпорације и лобији, и ова ланачна реакција конфликта мора бити прекинута.
Па, изгледа да постаје све горе и горе.
Сада заиста стојимо на ивици Гранд хотела.
Чињеница је да бисмо сада могли бити директно умешани у веома жестоки рат.
Цивилне структуре се свуда разбијају на прах. Ово природно изазива огроман талас избеглица широм света.
А владе у богатим земљама нису ни на који начин спремне нити вољне да адекватно реагују.
Напротив, цела избегличка криза се комерцијализује.
Па, на пример, у Немачкој постоји компанија која се зове Серко.
То је британски конгломерат који продаје или пласира 30% својих производа у одбрамбеном
сектору и управља преко 120 азила у Немачкој.
Веома профитабилан посао, који је такође у позадини одговоран за затварање домова за старе, посебно током пандемије коронавируса.
Ово је веома озбиљна ствар. Домови за старе су намерно доведени до банкрота због коронавируса.
И ми једноставно видимо да све док се не обузда ова цела неукротива профитерска зарада на туђој беди.
То значи да је оно што заправо треба да се деси обуздавање финансијске шпекулације.
Оно што свет гура у беду је, на пример, доминација долара.
Шта гура многе земље у беду? То су санкције.
То је шпекулација на финансијским тржиштима о опадању целих земаља и економија.
Они се на то уздају, а купљени медији се у складу с тим користе да би срушили ову државу.
А ко је заправо на власти?
Овде у Немачкој, стратези инвестиционих банака у суштини само дају политичарима тезе за говоре.
Политика је сада само ПР и питање како продати одређене стратегије.
Видимо да друштвене тензије такође експлодирају у свим овим земљама.
И могу само да апелујем на све да остану мирни и заиста размисле о концепту.
Дакле, људи на дну сада би морали да се развију у тинк-тенкове, тинк-тенкове од доле навише, такорећи.
Ово нам природно даје ново оружје у виду миграције. Јер је миграција оружје.
Такође се намерно користи за дестабилизацију других земаља, у овом случају Немачке или Аустрије.
Тренутно се налазимо у ситуацији сличној оној пре Првог светског рата, када локални сукоби који делују међусобно неповезани
избијају изнова и изнова, а у ствари су међусобно повезани.
Тада су биле Балканске ратове.
Данас се ратови у Украјини и на Блиском истоку спајају у једну велику битку коју нико не жели.
Мислим да, пошто делимично произилази из противречности, из интереса и из људске природе у њеном најгорем облику, неће бити
могуће спречити га у смислу да ће настати потпуна ера пријатељства и мира, већ ће се то постићи заустављањем ратnih гораца.
То јест, стварањем политичких услова у којима они који гурају друге у рат јер им то користи, јер служи њиховим
интересима и јер из тога профитирају, не могу то да чине.
То је задатак политике. Такође је задатак медија и новинара да створе такву ситуацију.
И да људима буде јасно да ништа не дешава случајно – ништа није темељније припремљено од рата који избија изненада.
Али у контексту у којем избије рат, нешто се губи: правда.
Управо смо то видели у Сирији. Чим је Сирија изненада пала, на њу су напали израелски авиони и извршили 250 ваздушних удара.
То је кључна тачка.
Живимо у друштву у којем јаки једу слабе. Живимо у конкурентском друштву.
И на крају крајева, рат је једноставно оно што радимо на послу.
Мораш да га погледаш и одоздо.
Како људи заправо бивају социјализовани, образовани и утемељени да ово прихвате као нешто нормално?
Једна особа ће једноставно пасти у страну. Не слажем се с тим.
Једноставно верујем да оно што дефинише човечанство јесте то што су људска бића, као што смо мислили, друштвена створења.
Али нас буквално дресирају и обучавају да се такмичимо у малим јединицама. Онда градиш каријеру газећи оне испод себе.
И од ових људи стварате глобалисте и људе који све прихватају.
Мислим да, с обзиром на оно о чему расправљамо на панелу, 90 одсто људи тамо напољу не би имало појма о чему говоримо.
Они верују да је налог попут оног који ми имамо нешто што се проналази, нешто што вам се
доставља, нешто што само треба да потпишете.
Али демократија уопште не функционише тако.
Демократија не значи само да имате право да гласате, већ и обавезу да гласате.
И верујем да бисмо се свигде требало усправити и рећи да то не желимо.
Јер када је реч о миграцији и реемиграцији, једно је сигурно: сваки народ има право на идентитет, то је сасвим јасно.
Али они који долазе код нас такође имају право на дом.
Они уопште не желе да оду одатле.
И њих такође бомбардују и прогоне. Нуде им понуде које чине живот у њиховој култури немогућим. И то морамо признати.
А онда ове две групе доведемо на једно место. Оне онда почну да се боре. А ми не видимо оне који вуку конце.
Ремиграција је дефинитивно неопходна, јер верујем да само народи могу спасити свет од
глобалиста, и само ремиграција може спасити наш народ.
Јер моје питање, којим бих желео да завршим овај први говор, гласи: Зашто нико не пита да ли ће сада бити
покренуте нове таласе миграције у Саудијску Арабију?
Зашто нико не пита да ли ће сада бити таласа миграције у Азербејџан?
Постоји 57 исламских земаља, Саудијска Арабија је невероватно богата. Они граде нови град под називом Неом, имају огроман
шаторски камп који им је потребан само једном годишње за хаџ.
Они би могли да приме хиљаде и хиљаде.
Они су такође делимично криви за оно што се тренутно дешава у Сирији јер су помогли
да се финансирају ове џихадистичке милиције.
Зашто Европа увек мора да страда?
Дакле, размена становништва у Европи, ово оружје миграције, произвољно стварање вишеетничких држава у којима
ћемо ми, локалци, ускоро бити у мањини, мора се разматрати одвојено од ових геополитичких питања.
И ова невероватна трик коју је левица, или тачније псевдо-левица, управо успела да изведе, наиме представљајући
масовни покрет и масовну миграцију као нешто позитивно и хумано.
И није. Ни за нас ни за мигранте, укључујући и економске мигранте који долазе.
Породице се распадају; практикујемо демографски вампиризам. Када чујем људе како кажу да треба
да ангажујемо квалификоване раднике, помислим:
Ми пљачкамо земље у којима су најпотребније.
У Мозамбику је 70 одсто лекара који су се обучавали у земљи емигрирало.
Куда ће онда отићи људи који тамо живе? Они ће их пратити у Европу.
То је веома кључна тачка.
И милиони жена које овде са нама чисте, брину о другима или се проституишу, такође су поцепане породице.
Ова масовна миграција је нехумана у сваком погледу.
И ја се у потпуности слажем са тобом, морамо разобличити ову моралну лицемерност, овај псевдохуманизам и
показати да једна група има користи од масовних покрета и масовне мобилизације човечанства, наиме глобалисти.
Људи од овога немају користи.
Дакле, ако Корона посматрате на сложен начин, све се разматра само појединачно.
Само сада људи сазнају да постоје корисници, да је то пословни модел, да је
фармацеутска индустрија зарадила милијарде и милијарде.
Да су лекари који су се појавили купљени од стране научника чије су студије добиле милионе у
финансирању, као што смо већ данас овде чули.
Постоје политичари и медијске куће које од тога профитирају. Постоји размена особља.
И заправо ово видимо у сваком комплексу, без обзира на то да ли је у питању миграција; то је такође постао
пословни модел у којем велике корпорације и међународна финансијска индустрија остварују профит.
Исто важи и за трансфере, на пример, назад у земље порекла, који су понекад предмет високих провизија и неповољних курсева.
И, наравно, рат је крајњи пословни модел.
Ако погледате проширење НАТО-а ка истоку, свака земља коју треба прихватити или која жели да буде прихваћена
мора да преобрази своју целу војску по НАТО стандардима.
То значи, наравно, да се морају фокусирати управо на америчку наоружавајућу индустрију. То смо већ данас имали.
То мора да доведе муницију, опрему, софтвер и облак до НАТО стандарда.
Дакле, велике технолошке компаније, попут Мајкрософта и Амазона, зарадиле су стотине милијарди долара
пружајући облачне услуге Пентагону, ЦИА-и и НСА-и.
Појавили су се огромни гиганти података. Створен је велики пословни модел.
А оно што је посебно дрско јесте да је један од главних корисника, БлекРок, који има значајне интересе у многим, многим
произвођачима наоружања, пре само неколико дана изашао у јавност и рекао да би желео да види фонд за реконструкцију Украјине.
"Не желимо ништа за ово", рекли су дрско, "већ само желимо да их управљамо тако да и
компаније БлекРок могу да остваре профит од тога."
Дакле, то је прилично циничан пословни модел.
САД имају огроман дужнички терет који никада не може бити отплаћен.
И у том тренутку претња рата се повећава.
Урадиш то једном, као што смо увек видели у претходним ратовима: када финансијски свет, када необезбеђени
трговачки записи или фиатни новац више немају никакву подлогу, онда мораш да расчистиш.
Онда мораш да очистиш сто, опереш све и, после рата, развијеш нови светски поредак од нуле, попут Бреттон Вудса.
Људи верују да ће Трамп сићи с неба и да ће све бити у реду. То се неће догодити.
То је више у интересу оних који желе да нас паралишу. Они желе да верујемо да ћемо бити
искупљени, јер тада то нећемо учинити сами.
Након атентата у САД, Трамп је готово стекао свети статус.
Таква је божанска провидност, која је изазвала покрет и лопта је прошла поред.
Не то.
Можда је требало да буде упуцан, можда је имао среће, не знам. Али он није божанско биће.
Трамп је водио кампању под слоганом "Учинимо Британију поново великом".
И то мора да се схвати озбиљно. Али морамо такође јасно да разјаснимо шта то не значи.
"Учинимо Америку поново великом" не значи "учинимо Немачку сувереном". Нити "учинимо Европу великом".
Или учините свет бољим местом, али нагласите америчке интересе.
То је његова дужност као америчког председника. За то је изабран.
Међутим, у случају сумње, то ће учинити на штету других држава, других интереса и других суверенитета.
Никада не треба наседати на идеју да је земљом искључиво владарска база или породица; напротив, у свакој
земљи постоје различити владари или богате породице.
Аренд Оеткер, тадашњи шеф Атлантикбрук 2005. године, рекао је да Америком владају 200 богатих породица
и да бисмо желели да имамо добре контакте са њима.
А они који сада подржавају Доналда Трампа осећали су да их други раније заправо нису подржавали.
Сада они гласају, воле да убаце коња у трку, али то је иста трка.
Стога се ништа неће променити.
Али чињеница да чекамо да неко дође и уради то боље показује колико смо испрани мозак.
У демократији, где грађани одлучују, чекамо спасиоца кога затим можемо да изаберемо свака четири или пет година.
То је прва ствар коју морамо да прихватимо. То не може бити истина.
То значи, хајде да видимо да ли ћемо имати среће. Али ако вас питам ко у овом тренутку гура
промену режима у Сирији, кога бисте рекли да је то?
То су били украјински војници, обучени од стране Британаца.
Зар они сада нису потребни у Украјини? Не у овом тренутку. Они тамо више не могу ништа да ураде.
Али у Сирији они и даље могу направити разлику. Тамо су на највећој бензинској станици на свету.
И онда имате мало преговарачке моћи над тим шта би требало да се деси у Украјини након Трампа.
И успут, Британци су у том погледу далеко испред, што се такође види из чињенице да се нигде не појављују.
Британци су заиста прилично добри у томе.
Па, морам рећи, то је заиста господски. То је у стилу After Eight.
Они се не појављују. То показује колико су релевантни.
И тако то иде, са Сиријом одједном елиминишемо два играча са табле.
Они разбијају шиитски полумесец, Јемен, Либан и Сирију.
Сваког правца бомбардују. Нико о томе не говори.
И истовремено, ако истерају Русе из Сирије, а то је суштина свега, они Тартус избацују из игре.
Најважнија и једина медитеранска лука за Русе тамо.
Дакле, требало би да себе видимо као једну људску породицу и запитамо се: како желимо да поступамо у будућности?
Јер сви имамо право на дом.
А што је апсурдно јесте да није као да нема довољно свега. Има довољно за све.
Ако бисмо то поделили поштено, не би било масовне миграције.
Али то је политичка интрига која се овде одвија. То је Макијавели у свим областима.
Требало би да развијемо национални осећај према немачкој говорној области. То не значи да су остали глупи.
Али ми имамо право на немачки говорни свет, језичку област, културну област, и поносни смо на то.
Можемо само то рећи.
И то је прва ствар коју можемо да програмирамо, јер тако водимо људе са собом, јер им је то опипљиво.
Да можемо још једном да прикупимо национални понос за оно за шта се залажемо и да га изнесемо на сцену.
Залажемо се за немачко размишљање, за немачку културу, за немачко инжењерство.
И ми такође подржавамо немачку трговину.
Јер ако су Немци išta научили из историје, то је да рат није добра идеја и да ми не побеђујемо.
Не знам ко би помислио да бисмо могли победити у кампањи против Русије.
Дакле, прича коју сам сазнао прошле године није се баш добро завршила.
Не бих то урадио.
И мислим да би људи били ужаснути када би сазнали колико су дубоко Канцеларија за заштиту Устава, тајне
службе и Савезна криминалистичка полицијска управа биле искоришћене од стране држава.
И више не штити безбедност, већ само од криминала, од организованог криминала, који заиста постоји и довољно
је лош, али против сопствених грађана, против медија.
То је следећи трик: спасити демократију сада како би се касније укинула.
Ово се може видети у изборним резултатима у источним државама.
У Тјрингији, где је АФД на изборима била највећи победник са 32 одсто, сада постоји коалиција
четири странке, која се назива савезом три странке.
И ви формирате још један савез са левицом, односно са СЕД-ом.
ЦДУ све ово подржава само да би задржала власт за неколико министарских места.
Све институције пропадају, укључујући политику, медије и судове, као што смо видели са коронавирусом.
И то је свакако длабока држава у свом најчистијем облику.
Претензија да народ и даље некако може изабрати легитимну владу, која у већини случајева представља само
избор између сличних кандидата, сада се ближи крају.
Али оно што такође можемо препознати јесте да су нас пропаганда и образовање усадили у главу да ако би се
сада појавила права особа, ја бих уложио новац у њу.
И то се неће догодити. То би поново било централизовано.
А кључна ствар је да устанем и кажем: нећу да чекам, почињем одмах и једноставно ћу то сам урадити.
А оно што је трн у боку уобичајених осумњичених јесте то што смо толико самоуверени да се овде појавимо и једноставно кажемо:
ви сте тако смешне птице, више не представљате никакву претњу.
Занимљиво је шта тамо радиш.
Често анализирам колико је царство стабилно и да ли то може имати везе са средством које се користи за комуникацију.
Звучи компликовано, али је једноставно.
Најстабилније царство које је свет икада видео било је царство древних Египћана.
Они су комуницирали на камену, што можете и данас видети.
Данас се суочавамо са средствима комуникације која су много бржа, барем од времена Марконија. А
данас имамо глобално царство које послује дигитално.
Ако искључите прикључак овог глобалног царства, готово је. Оно ће престати да постоји.
То значи да се контрола над нама такође остварује преко наших мобилних уређаја.
Када их одложимо, када искључимо наше дигиталне уређаје, постајемо невидљиви. То је наша моћ.
Моћ је у томе што једноставно више не укључујемо телефон, и онда нас више није могуће контактирати.
Речено нам је да будемо доступни како ништа не бисмо пропустили.
Држе нас у току, заправо нас држе заузетима.
Однос снага ће се променити тек када одлучим какве медије допуштам у своју главу.
То је прва ствар. Више то не гледам.
Када нас оборе, морамо размислити како је друга страна то успела да уради.
Као што је Кен већ поменуо, они су то постигли кроз ове тинк-тенкове, ове дискретне трансатлантске мреже.
Нешто нам је увек, такорећи, представљано на шокантан начин.
Морамо сада да почнемо да градимо мрежу контаката.
Морамо да успоставимо своје тинк-тенкове.
Имамо толико одличних иницијатива у Немачкој, али све су несвесне једна друге.
Нема потребе да се измишља точак када је у Јундeу основано енергетски самодовољно село.
И негде другде неко други такође то жели да уради. Онда тамо можете окупити стручњаке, професионалне новинаре који
то могу пренети људима на заиста добар и разумљив језик.
За то су нам потребни стручњаци.
Сигуран сам да на универзитетима има много људи, професора са стиснутим песницама у џеповима јакни, који су изоловани и желе
да учине нешто, да своју експертизу учине доступном јавности.
И морамо нешто предузети по том питању. И мислим, да, морамо смањити себичност; давање је блаженије од примања.
То је веома охрабрујуће. Видели смо то и током пандемије коронавируса – какву смо унутрашњу снагу
развили, какву смо радост осетили помажући једни другима.
И мислим да је то заиста моћ. Са њом можемо чак, да, учинити Дубоку државу застарелом.
Већина људи који су пробуђени и који су препознали и разумели проблем не враћају се назад.
То је као да воће пада са јабуке. Неки падају раније, неки касније.
То значи да је свака особа коју пробудимо некога кога су елите изгубиле готово заувек.
Натерали сте нас да устанемо.
Приметили смо то током пандемије коронавируса, а овај панел AUF1 је такође знак да и сами препознајемо колико смо
јаки, колико смо повезани и колико смо самоуверени постали.
Такође се надам да ће гледаоци стећи наду када виде да овде постоје људи који се пуно радно време, као своју
главну делатност, баве тим како да се извучемо из ове невоље.
И верујем да је Корона изазвала неку врсту политичке пубертета код већине људи.
И сада смо приморани да се иселимо и требало би да се иселимо.
И када се једном одселиш и будеш неко време далеко, ништа што би ми отац или мајка могли понудити не би ме натерало да се вратим
у своју драгу стару дечју собу, иако би ми управо то понудили.
Прво, мој отац је мртав, а мајка ми је помало дементна.
Ово се такође може применити на земље: Хвала вам пуно на понуди. Али ја сам одрастао и сам ћу се снаћи у свом животу.
И свако ко то одбија не заслужује слободу.
Данас смо успели да завиримо у будућност кроз ове различите теме и видимо како би она могла да
изгледа ако успемо да развијемо потребну снагу.
Што желимо да вратимо народу, а што нам је одузето.
И то је покретачка снага. И показали смо изнад свега једну ствар. Можемо постићи нешто.
Потребни су нам јасни циљеви и јасна визија. И морамо радити на њима са непоколебљивом одлучношћу.
И показали смо да то можемо, радимо то и наставићемо да то радимо. Хвала вам.
Шта сваки појединац може сада да уради?
Раширите вест, раширите вест, раширите вест, и не само преко онлајн медија, већ и намерно офлајн.
Баш као што мој отац, Иво Сасек, то већ 15 година чини примером S&G мреже.
Можете инспирисати људе и рећи: Само пренесите ово на две особе, и кад то пренесете на две особе, па опет
и опет. Онда ћете за 20 корака бити на крају света.
То је екстремна фасцинација тиме шта можеш да искористиш да би освојио људе када се дигитална врата затворе.
Ово захтева стратешке мреже, локално организоване мреже.
Ширите вест, ширите је колико год можете – дигитално, а ако то буде и даље ограничено, офлајн, колико год можете.
Свако може то да уради.
Пошаљи овај видео двоје људи.