Berlīnes mūra krišana 1989. gada 9. novembrī iegāja vēstures grāmatās kā ilgstošu miermīlīgu pilsoņu protestu rezultāts.
Tomēr mūsdienu liecinieks Mihaels Volskis apraksta mūra krišanu kā plānotu stratēģisku
gājienu, ko spēki veica aiz "dūmu aizsega".
Balstoties uz savu pieredzi un padziļinātiem pētījumiem, Mihails Volskis apraksta mērķtiecīgu sabiedrības transformāciju
no Oktobra revolūcijas sākuma 1917. gadā līdz mūsdienām.
Astoņdesmitajos gados viņš strādāja VDR ārējās tirdzniecības dienestā, tāpēc viņam bija starptautiski
kontakti gan Austrumu, gan Rietumu vadības līmenī.
Viņš saskārās ar pretrunām stāstā par Berlīnes mūra krišanu.
Veicot pētījumu, Volskis ar pārsteigumu atklāja, ka atsevišķi vadītāji gan Rietumos, gan
Austrumos jau iepriekš zināja par mūra krišanu.
Viņa pētījumi atklāja pavisam citādu ainu, nekā mums māca vēstures grāmatas.
Mihails Volskis min vairākus notikumus, kas atklāj Austrumu bloka un Rietumu bloka
vadošo aprindu koordinētu pieeju mūra krišanai.
1. notikums: 1987. gada maija beigās Padomju Savienības prezidents Mihails Gorbačovs un viņa ārlietu
ministrs Eduards Ševardnadzē pieprasa VDR valsts vadītājam Eriham Honekeram atvērt mūri. Honekers atteicās.
2. notikums: 14 dienas vēlāk toreizējais ASV prezidents Ronalds Reigans uzstājās Brandenburgas
vārtu rietumu pusē un arī aicināja nojaukt mūri.
"Gorbačova kungs, nojauciet šo sienu!".
3. notikums: 1989. gadā Ungārijā tika demontēti robežapsardzes nocietinājumi, tādējādi VDR
pilsoņiem bija vieglāk bēgt uz Rietumiem caur Austriju.
4. notikums: 1990. gada 9. janvārī ASV uzņēmums, kas akreditēts Austrumberlīnes Ārējās tirdzniecības
ministrijā, apturēja pasūtījumu, kas 1989. gada decembrī tika iesniegts uzņēmumam Wolski.
Šis pasūtījums bija saistīts ar gatavošanos meitasuzņēmuma izveidei, lai pārdotu grupas produktus VDR.
Iemesls: VDR vairs nebūs.
Plašā intervijā Mihaels Volskis izvērš daudz vairāk detaļu par "mūra krišanu", kas atklāj plānveidīgu
pieeju ar slēptām Austrumu un Rietumu vadības interesēm.
Volskis arī skaidro, kā miermīlīgās demonstrācijas veicināja un izmantoja padomju un Rietumu slepenie dienesti.
Iemesls: VDR bija sasniegusi nevaldāmības un ekonomiskā sabrukuma robežas.
Bija skaidrs, ka sociālistiskā plānveida ekonomika nedarbojās.
Tā kā VDR strauji sabruka, fona spēki bija spiesti mainīt savu stratēģiju. Bet kuri ir šie spēki?
Klausieties Michael Wolski:
"1917. gadā notika Oktobra revolūcija, un pa to laiku ir iznākušas vairākas grāmatas, īpaši ASV, kurās
ļoti detalizēti aprakstīta Volstrītas un boļševiku revolūcijas saikne, piemēram, Entonijs Sutons.
Un kur tika aprakstīts arī tas, kā Trockis un Ļeņins devās uz Petrogradu ar finanšu līdzekļiem, no kuriem vienu
nodrošināja Federālo rezervju dibinātāji, bet otru - Vācijas aizsardzības spēki, lai tur izraisītu šo revolūciju.
Daži tāpēc, ka viņi, t.i., ASV baņķieri, uzskatīja, ka valsts ir gatava apgāzties, lai, tā sakot, iegūtu valsti savā paspārnē."
"Un tad amerikāņi izveidoja cilvēku, kurš jau pazina Ļeņinu, kurš noslēdza pirmos līgumus ar Ļeņinu, tas bija Armands Hammeris.
Un līdz pat savai nāvei 1990. gadā, neilgi pirms nāves, viņš bija ASV galvaspilsētas pārstāvis sakariem ar Politbiroju.
Un visi šie lielie Padomju Savienības importa projekti attiecībā uz rūpnīcām, hidroelektrostacijām, kā arī
"Zemes un nomas" līgums Otrā pasaules kara laikā tika noslēgti, tā sakot, viņa aizgādībā.
Starp citu, Armands Hammeris gadu gaitā ir kļuvis par miljardieri.
Viņa tēvs bija Komunistiskās partijas dibinātājs, ASV Komunistiskās partijas līdzdibinātājs.
Un, protams, viņš bija arī Ļeņina ordeņa saņēmējs."
br] Dārgie skatītāji: Jums jāļauj tam izkust mutē.
Baņķieri, kas 1913. gadā izveidoja Federālo rezervju sistēmu, finansēja Oktobra revolūciju
četrus gadus vēlāk un PSRS dibināšanu 1922. gadā.
Rezultāts bija milzīgs Krievijas aktīvu pārdales vilnis apšaubāmu ASV baņķieru rokās!
Vispirms padomju vara ekspropriēja muižniecību, baznīcu, buržuāziju un augstos ierēdņus.
Viņi to izmantoja, lai radītu tā saukto nacionālo īpašumu, maksāja procentus ASV baņķieriem un
noslēdza ar tiem līgumus par industrializāciju.
Padomju valsts banka piederēja Rotšildam gan toreiz, gan arī šodien.
Laika posmu no Oktobra revolūcijas līdz Berlīnes mūra krišanai Volskis raksturo šādi:
"Neviens nebūtu iedomājies, ka šie krievu komunisti sākuma posmā galu galā tika finansēti no Rietumiem un vēlāk kontrolēti.
Tas arī ir iemesls, kāpēc daudzi cilvēki nevar noticēt, ka Padomju Savienība pati likvidēja savu sistēmu."
Kad sociālisms ar tā līderi Padomju Savienību un Austrumu bloka valstīm, piemēram, VDR,
sastinga un apstājās, sistēmai bija jāmainās.
Ja mēs būtu gaidījuši pārāk ilgi, sistēma būtu nekontrolējami sabrukusi.
Tikai ar kontrolētu sabrukumu un simpātisku jaunu sākumu ar jaunām sejām fona spēki varēja saglabāt kontroli.
Pēc Berlīnes mūra krišanas 1991. gadā Padomju Savienība tika likvidēta.
Šī fona lielvaru kontrolētā stratēģijas maiņa tika sagatavota Vīnes Sistēmu analīzes institūtā, kur kopš 1972.
gada sadarbojās Austrumu un Rietumu slepenie dienesti.
Tur tika plānota Padomju Savienības un līdz ar to visa Austrumu bloka likvidācija.
Šis institūts sagatavoja atlasītus jaunos kadrus laikposmam pēc Berlīnes mūra krišanas.
"Un vēl viens aspekts ir tas, ka netālu no Vīnes kopā ar amerikāņiem tika izveidots kopīgs institūts Padomju
Savienības likvidācijai, kur pēc tam, sākot ar 1982. gadu, tika apmācīti politiskie darbinieki postperestroikas periodam.
Citiem vārdiem sakot, ir tādi vārdi kā Čubaiss, Vechselbergs, Arvēns un citi, kuri tur tika apmācīti un pēc tam,
perestroikas beigās, iesaistījās valsts īpašuma privatizācijā.
Un tie ir miljardieri vai oligarhi, par kuriem mēs runājam."
"Un bija iesaistīti arī Rietumu oligarhi, finanšu oligarhi.
Un viņi bija izvēlējušies filejas gabalus izejvielu nozarē.
Tāds piemērs ir Hodorkovskis, tāds piemērs ir arī Abramovičs, kuri kopš 1988. gada ir
saņēmuši aizdevumus no Rietumiem, kredītsaistības."
Tādējādi fona spēki izmantoja izraudzītos jaunos, Vīnes institūtā apmācītos izcilniekus.
Ar Rietumu finansistu palīdzību viņi nonāca situācijā, kad varēja sagrābt Padomju Savienības nacionālo bagātību.
Tādi cilvēki kā Romāns Abramovičs, piemēram, Krievijā, pārdalot iedzīvotāju bagātību, spēja pārvērst 100
miljonus dolāru neprātīgā 13,5 miljardu dolāru peļņā.
"Un tad mēs piedzīvojām to, ka radās oligarhu kasta un uzreiz pazuda Politbirojs un partija ar visām tās struktūrām.
Un šķiru cīņa, kas mums toreiz bija, pārtapa klimata cīņā."
"Un tas, ar ko mūs apmuļķo - līdz 1990. gadam Austrumu bloku sauca par strādnieku šķiras partiju, par šķiru
cīņu, par visu valstu proletāriešiem - visi šie tukšie vārdi tagad ir aizstāti ar citiem tukšiem vārdiem."
Starpposma secinājums: Berlīnes mūra krišana un Padomju Savienības sabrukums tika rūpīgi
plānots un īstenots, izmantojot mērķtiecīgu kontroli.
Vīnes institūts nodrošināja ekspertīzi, t.i., jauno ideoloģiju par ierobežotiem resursiem un
klimata aizsardzību, bet lielākās bankas - naudu.
Šāda valsts bagātības piesavināšanās dažu cilvēku kabatās turpinās vēl šodien.
Mainījušies ir tikai saukļi. Klases cīņa ir kļuvusi par cīņu par klimatu.
Kā šajā intervijā norādīja Volskis, no daudzajiem klimata aizsardzības pasākumiem labumu
gūst vienas un tās pašas iedzīvotāju grupas.
"Jā, un tas mūs noved pie mērķiem, kas tika izvirzīti Padomju Savienībā 1966. gadā.
Pirmais mērķis bija ļaut Rietumiem tajā ieaugt. .
Un otrais mērķis bija nopelnīt naudu ar klimatu. Tas arī notika."
"Tātad tagad šie CO2 nodokļi, jaunas apkures sistēmas - 40 % Vācijas iedzīvotāju ir pašiem savi īpašnieki, un es nezinu, cik
daudzi no viņiem varēs atļauties jaunu apkures sistēmu - un tad slavenais Black Rocks un tamlīdzīgi uzņēmumi
droši vien stāvēs un teiks: labi, tad mēs to nopirksim no bankrota masas, no piespiedu pārdošanas."
Secinājums: Rezumējot var teikt, ka aiz dūmu aizsega slēpjošie augstie finanšu aprindu pārstāvji ar katru
vēsturisko apvērsumu paplašina savu bagātību un ietekmi.
Tādi virspusēji notikumi kā Oktobra revolūcija, šķiru cīņas sistēmas rašanās un Austrumu bloka sabrukums izrādās biznesa
modelis un soļi ceļā uz globāla totalitārā režīma izveidi.
Šodien tā pati programma tiek īstenota, aizbildinoties ar tā saukto "cīņu pret klimata pārmaiņām vai klimata aizsardzību".
Vides aizsardzība ir steidzami nepieciešama, taču to nevar sagaidīt no šiem krīzes spekulantiem.
Arvien vairāk cilvēku uzzina par šāda veida saiknēm, jo tās skar viņus personīgi.
Miglas siena izklīst, un svari nosveras.