Berlinmurens fall den 9. november 1989 gikk inn i historiebøkene som et resultat av langvarige, fredelige sivile protester.
Samtidsvitnet Michael Wolski beskriver imidlertid murens fall som et planlagt strategisk trekk av krefter bak et "røykteppe".
Basert på egne erfaringer og grundig research beskriver Michael Wolski en målrettet samfunnsomforming fra
begynnelsen av oktoberrevolusjonen i 1917 og frem til i dag.
Han arbeidet for DDRs utenrikshandel på 1980-tallet og hadde dermed internasjonale kontakter til ledelsesnivåer i øst og vest.
Han kom over uoverensstemmelser rundt historien om Berlinmurens fall.
I løpet av sine undersøkelser ble Wolski overrasket over å oppdage at utvalgte ledere i både
vest og øst visste om murens fall på forhånd.
Forskningen hans avdekket et helt annet bilde enn det historiebøkene forteller oss.
Michael Wolski nevner flere hendelser som avslører en koordinert tilnærming til murens
fall i Østblokkens og Vestblokkens lederkretser.
Hendelse 1: I slutten av mai 1987 krevde Sovjetunionens president Mikhail Gorbatsjov og hans utenriksminister
Eduard Sjevardnadse at DDRs statssjef Erich Honecker skulle åpne muren. Honecker nektet.
Hendelse 2: 14 dager senere talte USAs daværende president Ronald Reagan på vestsiden av
Brandenburger Tor og oppfordret også til murens fall.
"Mr. Gorbatsjov, riv denne muren!"
Hendelse 3: I 1989 ble grensefestningene i Ungarn revet, noe som gjorde det lettere for
DDR-borgere å flykte til Vesten via Østerrike.
Hendelse 4: Den 9. januar 1990 stanset et amerikansk selskap akkreditert ved Øst-Berlins utenriksdepartement
en ordre som var lagt inn hos Wolski i desember 1989.
Denne ordren var en forberedelse til opprettelsen av et datterselskap for salg av konsernets produkter i DDR.
Begrunnelse: Det blir ikke noe mer DDR.
I et omfattende intervju går Michael Wolski inn på mange flere detaljer om "murens fall", som avslører en planlagt fremgangsmåte
med skjulte interesser hos ledelsen fra øst og vest.
Wolski forklarer også hvordan de fredelige demonstrasjonene ble fremmet og instrumentalisert av
sovjetiske og vestlige etterretningstjenester.
Årsaken var at DDR hadde nådd grensen for uregjerlighet og økonomisk kollaps.
Det var åpenbart at den sosialistiske planøkonomien ikke fungerte.
På grunn av DDRs raske tilbakegang ble bakgrunnskreftene tvunget til å endre strategi. Men hvilke krefter er dette?
Hør på Michael Wolski:
"Det var oktoberrevolusjonen i 1917, og i mellomtiden har det kommet flere bøker, særlig fra USA, der forbindelsen
mellom Wall Street og bolsjevikrevolusjonen er blitt beskrevet i detalj, her for eksempel av Anthony Sutton.
Og hvor det også ble beskrevet hvordan Trotskij og Lenin reiste til Petrograd med økonomiske midler, den ene fra
grunnleggerne av Federal Reserve og den andre fra de tyske forsvarsstyrkene, for å sette i gang denne revolusjonen der.
Noen fordi de mente at landet var i ferd med å tippe over, med andre ord ønsket de amerikanske
bankierene å få landet under sine vinger, så å si."
"Og så etablerte amerikanerne på den tiden en mann som allerede kjente Lenin, som inngikk de
første kontraktene med Lenin, det var Armand Hammer.
Og frem til sin død i 1990, kort tid før han døde, var han den amerikanske hovedstadens kontaktperson til politbyrået.
Og alle disse store importprosjektene til Sovjetunionen for fabrikker, vannkraftverk, men også "Land and Lease"-avtalen
under andre verdenskrig ble så å si inngått under hans ledelse.
Armand Hammer har forresten blitt milliardær opp gjennom årene.
Faren hans var grunnleggeren av kommunistpartiet, medstifteren av USAs kommunistparti.
Og så var han selvsagt også mottaker av Lenin-ordenen."
br] Kjære seere: Du må la det smelte i munnen.
Bankfolk som grunnla Federal Reserve i 1913, finansierte oktoberrevolusjonen fire år
senere og grunnleggelsen av Sovjetunionen i 1922.
Resultatet ble en enorm bølge av omfordeling av russiske eiendeler til tvilsomme amerikanske bankfolk!
Først eksproprierte sovjeterne adelen, kirken, borgerskapet og de høye embetsmennene.
De brukte dem til å skape såkalt nasjonal eiendom, betalte renter til de amerikanske bankierene og
inngikk kontrakter med dem om industrialisering.
Den sovjetiske statsbanken tilhørte Rothschild den gang som den gjør i dag.
Wolski oppsummerer perioden fra oktoberrevolusjonen til Berlinmurens fall på følgende måte:
"Ingen ville ha trodd at disse russiske kommunistene til syvende og sist hadde blitt finansiert
fra Vesten i startfasen og senere ble kontrollert.
Det er også grunnen til at mange ikke kan tro at Sovjetunionen avviklet sitt eget system."
Da sosialismen, med Sovjetunionen og østblokkland som DDR i spissen, stivnet og stagnerte, måtte systemet endres.
Hvis vi hadde ventet for lenge, ville systemet ha kollapset ukontrollert.
Bare gjennom et kontrollert sammenbrudd og en sympatisk ny begynnelse med nye ansikter
kunne bakgrunnskreftene beholde kontrollen.
Etter Berlinmurens fall ble Sovjetunionen oppløst i 1991.
Dette kontrollerte strategiskiftet fra bakgrunnsmaktenes side ble forberedt ved Institutt for
systemanalyse i Wien, der etterretningstjenester fra øst og vest har samarbeidet siden 1972.
Der planla man likvideringen av Sovjetunionen og dermed hele østblokken.
Dette instituttet utdannet utvalgte unge kadre for perioden etter Berlinmurens fall.
"Og et annet poeng er at det ble grunnlagt et felles institutt i nærheten av Wien sammen med amerikanerne for
likvidering av Sovjetunionen, hvor det ble utdannet politisk personell for perioden etter perestrojka fra 1982 og utover.
Med andre ord er det navn som Tsjubais, Wechselberg, Arwen og så videre, som ble utdannet der og deretter var
involvert i privatiseringen av offentlig eiendom, statseiendom, på slutten av perestrojkaen.
Og det er milliardærer eller oligarker vi snakker om."
"Og oligarkene fra Vesten, finansoligarkene, var også involvert.
Og de hadde plukket ut filetbitene i råvareindustrien.
Og Khodorkovskij er et slikt eksempel, Abramovitsj er et slikt eksempel, som har
mottatt lån fra Vesten, lånetilsagn, siden 1988."
Bakgrunnsmaktene benyttet seg altså av de utvalgte unge oppkomlingene som var blitt utdannet ved Wien-instituttet.
Ved hjelp av vestlige finansfolk ble de satt i stand til å legge beslag på Sovjetunionens nasjonalformue.
Menn som Roman Abramovitsj klarte for eksempel å forvandle 100 millioner dollar til vanvittige 13,5 milliarder
dollar i fortjeneste ved å omfordele folkets rikdom i Russland.
"Og det vi opplevde da, var at oligarkkasten dukket opp, og dette politbyrået og partiet
med alle dets strukturer forsvant med en gang.
Og den klassekampen vi hadde da, muterte til en klimakamp."
"Og de tingene som vi blir tåkelagt med - frem til 1990 het det i østblokken arbeiderklassens parti, klassekamp,
proletarer i alle land forenes, alle slike tomme ord, som nå er erstattet av andre tomme ord."
Delkonklusjon: Berlinmurens fall og Sovjetunionens oppløsning var altså nøye planlagt og gjennomført gjennom målrettet kontroll.
Wien-instituttet leverte ekspertisen, det vil si den nye ideologien om knappe ressurser og
klimabeskyttelse, og storbankene leverte pengene.
Denne tilegnelsen av nasjonalformuen til noen få pågår fortsatt i dag.
Det er bare parolene som har endret seg. Klassekampen er blitt en kamp for klimaet.
Ifølge Wolski i dette intervjuet er det de samme gruppene som drar nytte av de mange klimatiltakene.
"Ja, og det bringer oss til de målene som ble satt i Sovjetunionen i 1966.
Det første målet var å la Vesten vokse inn i det. .
Og det andre målet var å tjene penger på klimaet. Og det var det som skjedde."
"Så nå kommer disse CO2-avgiftene, nye varmesystemer - 40 prosent av tyskerne eier sitt eget hjem, og jeg vet ikke hvor mange av
dem som vil ha råd til et nytt varmesystem - og så vil nok de berømte Black Rocks og lignende selskaper stå der og
si, ok, da kjøper vi det fra konkursboet, fra et tvangssalg."
Konklusjon: Oppsummert kan vi si at finansmiljøene bak røykteppet utvider sin rikdom og
innflytelse for hver historiske omveltning.
De overfladiske hendelsene som oktoberrevolusjonen, fremveksten av klassekampsystemet og østblokkens sammenbrudd
viser seg å være en forretningsmodell og skritt i retning av etableringen av et globalt totalitært regime.
I dag forfølges den samme agendaen under dekke av såkalt "klimakamp eller klimabeskyttelse".
Miljøvern er tvingende nødvendig, men kan ikke forventes av disse kriseprofittørene.
Som følge av at flere og flere blir personlig berørt, får stadig flere vite om slike sammenhenger.
Tåkeveggen letter, og vekten tipper.