Hogyan segítenek a svájci rádió és televízió panasztestületei a médiarágalmazás és a hamis állítások ügyében?
Ezt a kérdést egy valós példán keresztül vizsgáljuk meg.
Képzelje el, hogy felveszi Önnel a kapcsolatot egy közszolgálati médiaszervezet, például a Svájci Rádió és Televízió SRF.
Ezután egy napon belül el kell döntenie, hogy hajlandó-e válaszolni a 10vor10 című
műsor televíziós interjújának kérdéseire.
A program témája: Rosszindulatú emberek súlyos vádakat fogalmaznak meg Ön ellen, hazudoznak, és dezinformációval,
valamint összeesküvés-elméletek terjesztésével vádolják Önt.
Az, hogy az egész műsor A-tól Z-ig hazugság, és hogy az interjúban csak egy kis nyilatkozatot
tehet, már az újságíró kérdéséből is kiderül.
Ez nem igazán növeli a motivációját az elfogadásra.
Talán éppen nyaral, vagy már egy sűrű munkanapon van túl.
Néha előfordul.
És már csak néhány órája maradt arra, hogy beleegyezzen az interjúba, vagy megírjon egy
nyilatkozatot, amelyen a lakosság körében a hírneve múlik.
Azt is szem előtt kell tartaniuk, hogy e médium minden korábbi nyilatkozatát és ellennyilatkozatát mindig
erősen megkurtították, rossz kontextusban tették közzé, vagy egyszerűen egyáltalán nem tették közzé.
Végül úgy dönt, hogy mégis ír egy nyilatkozatot.
De nem bírja megállni, hogy ne hívja fel a műsorszolgáltató figyelmét arra, hogy eddig
egyetlen cenzúrázatlan nyilatkozatot sem tettek közzé.
És előbb a saját kertünket kellene rendbe tenni, mielőtt másokról szónokolunk és dühöngünk.
Most, két héttel később, a meghirdetett műsor főműsoridőben jelenik meg.
Nyilvánvaló félretájékoztatást, torzításokat és nyílt hazugságokat tartalmaz.
Rágalmazó és becsmérlő kifejezésekkel is megbélyegzik Önt.
Ahogy az várható volt, az Ön állítása csak nagyon csonka és torzított formában kerül visszaadásra.
Az egész program úgy van felépítve, hogy az Ön védelmét teljesen elnyomják a vádak és rágalmak.
Ez nem így működik!
Ön úgy dönt, hogy úgynevezett "panaszt" nyújt be az SRG ombudsmani hivatalához, amelyben a hamis
információk helyesbítését is követeli az SRF-től.
Válaszként egy elutasító magyarázatot fog kapni:
Az ombudsmani hivatalnak nincs hatásköre arra, hogy utasításokat adjon a csatorna szerkesztőségének.
A korrekciót csak polgári jogi úton lehetett kikényszeríteni.
Ha kritikáját panasznak tekinti, akkor azt közölnie kell, és meg kell indokolnia, hogy a műsor miért sérti
a műsorszolgáltatási jog szerinti méltányosság elvét.
Rendben.
Furcsa, hiszen éppen az imént nyújtott be egy négyoldalas indoklást a hivatalos panasztételi űrlapon.
Miután tehát másodszor is kitöltötte a hivatalos űrlapot, és hozzáfűzött egy triviális
formulamondatot, a következő választ kapja:
Az ombudsmani hivatal fenntartja, hogy a szóban forgó műsor főszereplője hiteles személy, még akkor is, ha ön éppen most
bizonyított be egy maréknyi légmentesen igazolt hazugságot.
Minden vádat elutasítanak.
A következő lehetőség a Rádió és Televízió Független Panaszhatóságához (UBI) való fellebbezés lenne.
Miután egy kis reménykedéssel útnak indul, és két levelet küld az UBI-nek, először azt a választ kapja,
hogy panaszát továbbították az SRG Jogi Szolgálatához.
Várjunk csak - az SRG ombudsmani irodája már megkapta ezt a panaszt Öntől!
Nos, a türelem rózsát terem.
Négy héttel később megkapja az SRG Jogi Szolgálat nyilatkozatát az UBI-hez tájékoztatásul.
A jogi szolgálat továbbra is kitart a kifogásolt műsor hazug állításai mellett.
Bizonyítékként egy kétes tanúvallomásra hivatkozik, cím megadása nélkül.
Ez az úgynevezett tanú minden, csak nem jóindulatú önnel szemben, és csak arra vár, hogy átverhesse önt.
Tehát most azt hiszi, hogy magának kell átvennie a kormányrudat.
Felmérést végeznek az alkalmazottaik körében, akiket szintén érintettek az említett SRF-programban szereplő hamis állítások.
Az Ön kérdése a munkavállalókhoz az, hogy a programban állított incidensek valóban megtörténtek-e.
Ezután 45 olyan választ fog kapni, mint amilyeneket én is kaptam, amelyek vízhatlan érvekkel cáfolják az
állításokat, és leleplezik azokat, mint szilárd hazugságokat.
Ezeket elküldi az UBI-nek, amely továbbítja azokat az SRG Jogi Szolgálatnak.
Végül pedig hét hónappal a műsor sugárzása után az UBI nyilvános konzultációt tart, amelyre Önt is meghívják.
Természetesen elfogadja a meghívást.
De a nyilvános tanácsadás igazi megpróbáltatás az Ön számára:
Anélkül, hogy maga is megszólalhatna, végig kell hallgatnia, hogyan igazolják a 10vor10 programban elhangzott,
égbekiáltóan hamis állításokat mindenféle jogi ferdítésekkel.
Az UBI-panelért felelős ügyvéd még új, saját maga által kutatott, de teljesen abszurd érveket is felhoz ellene.
Eddig valóban azt hitték, hogy a jogrendszer kiáll az igazságtalanságot elszenvedő fél mellett.
Soha nem gondolta volna, hogy pont az ellenkezőjét fogja tapasztalni.
Az Ön indoklását támogató néhány hangot végül az UBI-testület SRF-barát "demokratikus" többsége lelőtte.
De a vereség csak rövid ideig fáj.
Mert később megtudja, hogy még ha az UBI-hez benyújtott panasza sikeres is lett volna, az valószínűleg csak egy
apró megjegyzést eredményezett volna az UBI honlapján hónapokkal a rágalmazó műsor sugárzása után.
Melyik nézőnek jutna eszébe a több száz néző közül, aki megnézte ezt a műsort, hogy hónapokkal
később megnézze az UBI honlapját, hogy igaz-e a műsor?
Csak polgári peres úton, azaz bírósági úton lehetne kikényszeríteni a korrekciót ugyanabban a sugárzási
formában és ugyanabban az időpontban, mint az eredeti műsort, amihez sok pénzt és időt kellene befektetni.
Addig is, a hírneve már úgyis tönkrement.
Mint sejtheti, kedves néző, ez a példa valós.
A Kla.TV saját maga tapasztalta meg.
A Kla.TV ombudsmani hivatalhoz és az UBI-hez intézett panaszlevelek részletes
szövegének linkje a műsor alatt található.
A program alatt 45 tanúvallomást is talál, amelyek megerősítik az ügy tényeit.
És bizonyára nem mi vagyunk az egyetlenek, akiket ilyen igazságtalanság ért.
A panasz hosszú útja a helyesbítés érdekében - a legjobb esetben is - egy kis bejegyzést eredményezett volna az
UBI oldalán, amelyet valószínűleg senki sem látott volna.
Összefoglalva: A svájci jogrendszer részét képező svájci rádiós és televíziós panaszirodák
cserbenhagynak, amint komolyan szükség van rájuk.
Ez olyan, mint a "macska harapja meg a saját farkát" kifejezés.
Mindig visszatérsz a kiindulóponthoz, és így egy ördögi körbe kerülsz.