"Bill for Europe" - tällä otsikolla entinen sveitsiläinen kansallisneuvos ja Bernin suurvaltuutettu Thomas
Fuchs julkaisi satiirisen tekstin Euroopan taloudellisesta tilanteesta sanomalehti DIE IDEE:ssä.
Kymmenen miestä - kreikkalainen, italialainen, ranskalainen, portugalilainen, espanjalainen, kyproslainen,
suomalainen, itävaltalainen, hollantilainen ja saksalainen - tapaavat säännöllisesti illallisella.
Näin oli jälleen viime viikolla.
Kaikkien yhteinen lasku oli tasan 500 euroa, sillä he kaikki nauttivat korkeatasoisesta ruokailusta.
Vieraat maksoivat laskunsa - aivan kuten me maksoimme veromme - ja se näytti suunnilleen tältä:
Neljä vierasta (kreikkalainen, portugalilainen, espanjalainen ja italialainen) ei maksanut mitään.
Kyproslainen maksoi 1 euron. Ranskalainen maksoi 5 euroa. Itävaltalainen maksoi 50 euroa. Suomalainen
maksoi 80 euroa. Hollantilainen maksoi 100 euroa.
Kymmenes (saksalainen) maksoi 264 euroa.
Se oli jatkunut jo jonkin aikaa.
He tapasivat yhä uudelleen ja uudelleen illallisella.
Kaikki olivat tyytyväisiä, kunnes vuokraisäntä aiheutti häiriötä järjestelyyn ehdottaessaan,
että aterian hintaa alennettaisiin 50 eurolla.
"Koska te kaikki olette niin hyviä vieraita!"
Kuinka ystävällistä häneltä! Nyt kymmenen hengen ateria maksoi vain 450 euroa.
Ryhmä oli päättänyt jatkaa maksamista entiseen tapaan.
Neljän ensimmäisen osalta mikään ei muuttunut, he saivat edelleen syödä ilmaiseksi.
Mutta entä kuusi muuta?
Miten he voisivat jakaa 50 euron säästön niin, että kaikki saisivat siitä jotain?
Kuusi tajusi nopeasti, että 50 euroa jaettuna kuudella maksajalla on 8,33 euroa.
Mutta jos se vähennetään yksittäisistä annoksista, viides ja kuudes vieras saisivat silti rahaa
siitä, että he ylipäätään menivät illalliselle.
Vuokranantaja ehdotti vieraille, että jokainen maksaisi suunnilleen saman verran vähemmän kuin mitä hän maksoi yhteensä.
Niinpä hän istuutui alas ja alkoi selvittää asiaa vieraalleen.
Tulos oli seuraava: Kyproslainen, samoin kuin neljä ensimmäistä, ei maksanut tästä lähtien mitään (100 prosentin säästöt).
Ranskalainen maksoi 5 euron sijasta 3 euroa (40 prosentin säästö).
Itävaltalainen maksoi 50 euron sijasta 45 euroa (10 prosentin säästö).
Suomalainen maksoi 72 euroa 80 euron sijaan (10 prosentin säästö).
Hollantilainen maksoi 90 euroa 100 euron sijasta (10 prosentin säästö).
Saksalainen maksoi 239 euroa 264 euron sijasta (11 prosentin säästö).
Jokainen kuudesta pääsi tällä ratkaisulla halvemmalla kuin ennen, ja neljä ensimmäistä söi edelleen ilmaiseksi.
Mutta kun he tekivät laskelmia ennen talouden kehittymistä, se ei ollutkaan niin ihanteellinen kuin he luulivat.
"Minä sain 50 eurosta vain 2 euroa", sanoi ranskalainen ja osoitti saksalaista, "mutta hän saa 25 euroa!".
"Aivan oikein", kyproslainen huudahti, "minä säästin vain yhden euron, ja hän säästi yli kaksikymmentä kertaa enemmän kuin
minä." "Niinpä niin", Kyproslainen huudahti, "minä säästin vain yhden euron, ja hän säästi yli kaksikymmentä kertaa enemmän."
"Kuinka totta", itävaltalainen huudahti, "miksi hän saa 25 euroa takaisin ja minä vain 5 euroa?".
Jälleen kerran rikkaat saksalaiset saavat kaiken!"
"Hetkinen", huusivat kreikkalainen, portugalilainen, espanjalainen ja italialainen yhtä aikaa, "me emme saaneet mitään".
Järjestelmä riistää köyhimpiä!"
Kuin yllättäen yhdeksän heistä hyökkäsi saksalaisen kimppuun ja hakkasi hänet.
Seuraavana iltana saksalainen ei tullut illalliselle.
Niinpä muut yhdeksän istuivat yhdessä alas ja söivät ilman häntä.
Mutta kun oli aika maksaa lasku , he huomasivat jotain ihmeellistä:
Kaiken kaikkiaan heillä ei ollut tarpeeksi rahaa maksaakseen edes puolet laskusta!
Ja jos he eivät ole nääntyneet nälkään, he ihmettelevät sitä vielä tänäänkin.
EUROPA on niin yksinkertaista!