"Bill for Europe" - ezzel a címmel Thomas Fuchs volt svájci nemzeti tanácsos és berni nagy tanácsos szatirikus szöveget
közölt az európai pénzügyi helyzetről a DIE IDEE című újságban.
Tíz férfi - egy görög, egy olasz, egy francia, egy portugál, egy spanyol, egy ciprusi, egy finn, egy osztrák, egy
holland és egy német - rendszeresen találkozik vacsorára.
Ez volt a helyzet a múlt héten is.
A számla mindannyiuk számára együtt pontosan 500 euró volt, mivel mindannyian magas színvonalon élvezték a vacsorát.
A vendégek kifizették a számlájukat - ahogy mi is befizettük az adónkat -, és az valahogy így nézett ki:
Négy vendég (a görög, a portugál, a spanyol és az olasz) nem fizetett semmit.
A ciprusi 1 eurót fizetett. A francia 5 eurót fizetett. Az osztrák 50 eurót fizetett. A finn
80 eurót fizetett. A holland 100 eurót fizetett.
A tizedik (a német) 264 eurót fizetett.
Ez már jó ideje így ment.
Újra és újra találkoztak vacsorára.
Mindenki boldog volt, amíg a háziúr meg nem zavarta a megállapodást, amikor azt
javasolta, hogy csökkentsék az étel árát 50 euróval.
"Mert mindannyian olyan jó vendégek vagytok!"
Milyen kedves tőle! Most a tízszemélyes vacsora csak 450 euróba került.
A csoport elhatározta, hogy ugyanúgy folytatja a fizetést, mint korábban.
Az első négy esetében semmi sem változott, továbbra is ingyen ettek.
De mi a helyzet a másik hatmal?
Hogyan tudnák úgy felosztani az 50 eurós megtakarítást, hogy mindenkinek jusson belőle valami?
A hatan gyorsan rájöttek, hogy 50 euró osztva hat fizetővel 8,33 euró.
De ha ezt levonják az egyéni adagokból, akkor az ötödik és hatodik vendég még mindig kapna
pénzt azért, mert egyáltalán elment vacsorázni.
Tehát a főbérlő azt javasolta a vendégeknek, hogy mindenki nagyjából ugyanannyival fizessen
kevesebbet, mint amennyivel összesen hozzájárult.
Így hát leült, és elkezdte kidolgozni vendégének.
Az eredmény a következő volt: A ciprusi, valamint az első négy, ezentúl semmit sem fizetett (100 %-os megtakarítás).
A francia 5 euró helyett 3 eurót fizetett (40%-os megtakarítás).
Az osztrák 50 euró helyett 45 eurót fizetett (10%-os megtakarítás).
A finn 80 euró helyett 72 eurót fizetett (10%-os megtakarítás).
A holland 100 euró helyett 90 eurót fizetett (10%-os megtakarítás).
A német 264 euró helyett 239 eurót fizetett (11%-os megtakarítás).
Mind a hatan olcsóbban megúszták ezzel a megoldással, mint korábban, és az első négy még mindig ingyen evett.
De amikor a gazdaság előtt matekoztak, kiderült, hogy nem is olyan ideális, mint gondolták.
"Én csak 2 eurót kaptam az 50 euróból!" - mondta a francia, a németre mutatva, "de ő 25 eurót kap!".
"Így van!" - kiáltott fel a ciprusi - "Én csak 1 eurót spóroltam, ő pedig több mint hússzor annyit, mint én".
"Milyen igaz!" - kiáltott fel az osztrák - "Miért kap vissza ő 25 eurót, én meg csak 5 eurót?
Megint a gazdag németek kapnak mindent!"
"Várjunk csak - kiáltotta egyszerre a görög, a portugál, a spanyol és az olasz -, nem kaptunk semmit.
A rendszer kizsákmányolja a legszegényebbeket!"
Mintha a semmiből jött volna, mind a kilencen együtt támadtak a németre, és összeverték.
Másnap este a német nem jelent meg vacsorára.
Így a többi kilenc leült és nélküle ettek.
De amikor eljött a számla kifizetésének ideje , valami rendkívüli dologra jöttek rá:
Összesen nem volt annyi pénzük, hogy a számla felét is ki tudták volna fizetni!
És ha nem haltak éhen, akkor még ma is csodálkoznak.
EUROPA ilyen egyszerű!