"Bill for Europe" - under denne tittelen publiserte tidligere sveitsisk nasjonalråd og bernensisk storbyråd
Thomas Fuchs en satirisk tekst om den økonomiske situasjonen i Europa i avisen DIE IDEE.
Ti menn - en greker, en italiener, en franskmann, en portugiser, en spanjol, en kypriot, en finne, en østerriker,
en nederlender og en tysker - møtes regelmessig til middag.
Det var tilfellet igjen i forrige uke.
Regningen for alle sammen ble på nøyaktig 500 euro, for alle nøt å spise på høyt nivå.
Gjestene betalte regningen - akkurat som vi betalte skatten vår - og den så omtrent slik ut:
Fire gjester (grekeren, portugiseren, spanjolen og italieneren) betalte ingenting.
Kyprioten betalte 1 euro. Franskmannen betalte 5 euro. Østerrikeren betalte 50 euro. Finnen
betalte 80 euro. Nederlenderen betalte 100 euro.
Den tiende (tyskeren) betalte 264 euro.
Det hadde pågått en god stund.
De møttes igjen og igjen til middag.
Alle var fornøyde helt til utleieren forstyrret arrangementet da han foreslo å redusere prisen på måltidet med 50 euro.
"Fordi dere alle er så gode gjester!"
Så snilt av ham! Nå koster måltidet for de ti bare 450 euro.
Gruppen var fast bestemt på å fortsette å betale på samme måte som før.
For de fire første skjedde det ingen endring, de fortsatte å spise gratis.
Men hva med de andre seks?
Hvordan kunne de dele besparelsen på 50 euro slik at alle fikk noe ut av det?
De seks innså raskt at 50 euro delt på seks betalere tilsvarer 8,33 euro.
Men hvis de skulle trekke det fra de individuelle porsjonene, ville den femte og sjette gjesten
fortsatt få penger for å gå på middag i det hele tatt.
Så utleieren foreslo for gjestene at alle skulle betale omtrent like mange prosent mindre enn de bidro med til sammen.
Så han satte seg ned og begynte å regne på det for sine gjester.
Resultatet ble som følger: Kyprioten, i likhet med de fire første, betalte ingenting fra nå av (100 % besparelse).
Franskmannen betalte 3 euro i stedet for 5 euro (40 % besparelse).
Østerrikeren betalte 45 euro i stedet for 50 euro (10 % besparelse).
Finnen betalte 72 euro i stedet for 80 euro (en besparelse på 10 %).
Nederlenderen betalte 90 euro i stedet for 100 euro (10 % besparelse).
Tyskeren betalte 239 euro i stedet for 264 euro (11 % besparelse).
Hver av de seks kom billigere unna med denne løsningen enn før, og de fire første spiste fortsatt gratis.
Men da de regnet på det før økonomien, viste det seg at det ikke var så ideelt som de trodde.
"Jeg fikk bare 2 euro av de 50 euroene!" sa franskmannen og pekte på tyskeren, "men han får 25 euro!"
"Det stemmer!" utbrøt kyprioten, "jeg sparte bare én euro, og han sparte mer enn tjue ganger så mye som meg."
"Så sant!" utbrøt østerrikeren, "hvorfor får han 25 euro tilbake, mens jeg bare får 5 euro?
Nok en gang får de rike tyskerne alt!"
"Vent litt," ropte grekeren, portugiseren, spanjolen og italieneren samtidig, "vi har ikke fått noe.
Systemet utnytter de fattigste!"
Som ut av det blå gikk de ni sammen til angrep på tyskeren og banket ham opp.
Neste kveld dukket ikke tyskeren opp til middag.
Så de ni andre satte seg ned sammen og spiste uten ham.
Men da det var på tide å betale regningen, oppdaget de noe ekstraordinært:
Til sammen hadde de ikke nok penger til å betale halvparten av regningen!
Og hvis de ikke har sultet i hjel, lurer de fortsatt på det i dag.
EUROPA er så enkelt!