Rezonanse, frekvences būtnes
Arvien vairāk cilvēku cieš no tādām veselības problēmām kā reibonis, galvassāpes, sirds aritmija vai bezmiegs.
Bieži vien par cēloni tiek minēts stress.
Šajā 2012. gada dokumentālajā filmā redzams, ka šādi simptomi bieži vien ir saistīti
ar pavisam citiem, mazāk zināmiem cēloņiem.
Filma aizved mūs ceļojumā no mūsu pirmsākumiem līdz pat 90. gadiem, kad sākās bezvadu sakaru tehnoloģiju attīstība.
Kopš tā laika cilvēce ir iegrimusi mākslīgo frekvenču okeānā.
Ar neapbruņotu aci planēta šķiet nemainīga, taču šūnu līmenī tās ir lielākās pārmaiņas, kādas dzīvība uz Zemes ir piedzīvojusi.
Ietekmi nedrīkst novērtēt par zemu!
Kla.TV ir tulkojis un dublējis šo filmu vācu valodā.
Zinātnieku, nozares pārstāvju, ārstu un skarto personu viedoklis.
Mēs ceram, ka jums patiks noskatīties Džeimsa Rasela dokumentālo filmu "RESONANCE - Creatures of Frequency"!
Mēs vienkārši vēl īsti nesaprotam, ko darām.
Mums beidzot ir paziņojums par to, vai mobilie tālruņi izraisa vēzi.
Nezināms zinātnieks grasās izdarīt atklājumu, kam vajadzētu mainīt visu. Viņa vārds bija Vinfrīds Otto Šūmanis.
No šīs dienas viņš saviem skolēniem mācīja elektrības fiziku.
Kā sfēra var radīt elektrisko spriegumu sfērā. Un rezultātā - frekvenci.
Šūmaņa klasei bija grūti saprast šo tēmu.
Lai būtu vieglāk, profesors lika viņiem iedomāties, ka Zeme ir viena sfēra, bet jonosfēra - otra.
Pēc tam viņš lūdza viņiem aprēķināt spriegumu starp tiem.
Tā kā viņam pašam nebija nekādas idejas, Šūmanis arī sāka rēķināt.
Zemes pulss, Šūmaņa rezonanse, bija tieši 7,83 herca. Atklājums bija pārsteidzošs.
Vai Šūmaņa rezonanse tikai atgādina cilvēka smadzeņu alfa viļņus? Nē - tā bija identiska!
Smadzeņu frekvence, kas kontrolē mūsu radošumu, veiktspēju, stresu, bailes un imūnsistēmu, kaut
kādā veidā bija noskaņojusies uz planētas frekvenci.
Zemes pulss bija kļuvis par pašas dzīves pulsu.
Nu, ja paskatās uz Zemes vēsturi, tas šķiet diezgan acīmredzami.
Šūmaņa viļņi ir bijuši daļa no šīs planētas jau no pašiem pirmsākumiem.
Dzīve attīstās, to ieskauta un nenovēršami pielāgota tām.
Patiesībā mūsu jutība pret frekvenci ir cieši saistīta ar mūsu spēju uztvert citu planētas parādību.
Mēs zinām, ka bites ir jutīgas pret magnētisko lauku. Mēs zinām, ka to ķermenī ir ģeomagnetīta daļiņas.
Laboratorijas testos ir pierādīts, ka tie patiešām jutīgi reaģē uz magnētisko lauku.
Laboratorijās ir pierādīts, ka bišu stropu būvēšanas veidu var kontrolēt, radot mākslīgu magnētisko lauku, un šķiet
acīmredzami, ka bites izmanto magnētisko lauku orientācijai.
Zemes dzīvības trauslo līdzsvaru lieliski ilustrē atkarība no bitēm un to veiktās augu apputeksnēšanas.
Tiek uzskatīts, ka bez bitēm dzīvei diez vai būtu izredžu.
Kukaiņu apputeksnēšana ir nepieciešama gandrīz visam, kas padara pārtiku interesantu:
Tātad, augļiem, riekstiem - visiem tiem nepieciešama kukaiņu apputeksnēšana, un bites ir vissvarīgākā apputeksnētāju grupa.
.
Šāda bišu mirstība, kas pazīstama arī kā CCD - bišu saimju sabrukuma traucējumi, skar bišu saimes visā
pasaulē, un dažās valstīs bišu bojāeja sasniedz pat 70 %.
Kā cēloņi tika minēti dažādi iemesli.
Taču neviens no tiem nespēja pārliecinoši izskaidrot, kāpēc bites pēkšņi pārtrauca atgriezties savos stropos - ar vienu izņēmumu:
Sensacionāls Jochena Kūna un viņa komandas pētījums.
Vienā eksperimentā ārsts strādāja ar astoņām bišu saimēm un četrās no tām izvietoja parastu DECT tālruni.
Pēc tam zinātnieki novēroja, vai DECT tālruņa klātbūtne ietekmē bišu atgriešanos stropā. Rezultāti bija pārsteidzoši.
Bites atgriezās normālā skaitā tajos stropos, kuros DECT tālruņi nebija izvietoti.
Taču gandrīz neviena bite neatgriezās tajos stropos, kuros bija DECT tālrunis.
Neviena bite neatgriezās nevienā no stropiem, kurā bija DECT tālrunis.
Lai pilnībā izprastu Dr. Kūna eksperimenta sekas, vispirms ir jāsaprot, kā darbojas DECT tālrunis.
Iemesls, kāpēc varat staigāt pa māju un zvanīt ar DECT tālruni, ir tas, ka DECT tālruņa bāzes stacija sūta elektromagnētiskos
viļņus, ko sauc par mikroviļņiem, uz jūsu klausuli.
Tas ir tieši tas pats veids, kā mobilā tālruņa masts sazinās ar mobilo tālruni.
DECT tālrunis būtībā ir mobilā tālruņa masta miniatūra versija.
Ja bišu ietekmē DECT tālruņa radītais starojums, to noteikti ietekmēs arī mobilo telefonu masta radītais starojums.
Tā kā visā pasaulē ir 4 miljardi mobilo tālruņu lietotāju, pēkšņi radās satraucošs mobilo telefonu mastu skaits.
Bites magnētiskā orientēšanās spēja ļauj tai orientēties pēc Zemes magnētiskā lauka līnijām.
Spējas, kuru attīstībā un pilnveidošanā tā ir ieguldījusi miljoniem gadu.
Vai nav acīmredzams, ka tik augstu jutību ietekmē pat vismazākās izmaiņas elektromagnētiskajā vidē?
Ko nozīmē šīs gigantiskās pārmaiņas, kas notika gandrīz vienas nakts laikā?
Vai ir vēl kādas citas sugas, kam piemīt šāda jutība pret magnētisko lauku?
Jutīgums, kas galu galā padara tos neaizsargātus pret cilvēka radītām frekvencēm?
Diemžēl jauna proteīna, ko sauc par kriptochromu, atklāšana liecina, ka visa dzīvā daba ir magnētiski jutīga.
Tie tika atklāti augos 90. gados. To funkcija ir absorbēt zilo gaismu, kas nepieciešama augšanas regulēšanai.
Kopš tā laika tās ir atrastas kukaiņos, dzīvniekos, zīdītājos, cilvēkos un putnos.
Kriptohromi ir bioloģiskas molekulas, ko sauc par proteīniem.
Tos rada daži mūsu gēni, ko sauc par CRY gēniem.
Un kriprotohroma molekula faktiski regulē mūsu diennakts ritmu , tostarp melatonīna ražošanu.
Dažiem kriprotohromiem, šķiet, ir gaismas absorbēšanas funkcija, kas kalpo kā diennakts pulksteņa detektors.
Tāpēc tie ir ieguldījums dienas un nakts ritmā, kas, šķiet, ir raksturīgs daudzām sugām - gan augiem, gan dzīvniekiem.
Bet 2000. gadā Torstens Rics atklāja vēl pārsteidzošāku kriptohroma lomu.
Veicot virkni eksperimentu ar lakstīgalām, viņš pierādīja, ka to virziena izjūtas pamatā ir ne tikai magnētisms,
bet arī tieši kriptohroma šūnas, kas atrodas aiz acs.
Viņš to pārbaudīja, pakļaujot putnus radiofrekvenču laukiem, lai noskaidrotu, vai tie
tiešām traucē putnu magnētiskā kompasa darbību.
Izrādījās, ka augstfrekvences lauks ne tikai traucēja robinu migrāciju, bet tas notika pat pie ļoti zemas lauka intensitātes.
Tas ir ļoti svarīgi un interesanti, ka pat ļoti vāji radiofrekvenču lauki ietekmēja robīnu kompasu.
Rica eksperimenti skaidri parādīja, ka navigācijā izmantoto kriptohroma šūnu nopietni ietekmē cilvēka radītas
frekvences - pat frekvences, kas ir daudz zemākas par tām, kuras ICNIRP regulators uzskata par drošām.
Pastāv pamatoti zinātniski pierādījumi, ka magnētiskie lauki, mākslīgie magnētiskie lauki, iznīcina vairāku sugu dzīvotnes.
Cik ļoti elektromagnētisko lauku ietekmē ir mainījusies mūsu vide?
Pēdējo 25 gadu laikā tas ir mainījies līdz nepazīšanai...
Tā ir miljoniem reižu lielāka elektromagnētiskās enerģijas ziņā.
Bijusī Nacionālā radioloģiskās aizsardzības aģentūra vienā no saviem dokumentiem norādīja, ka, pēc tās aplēsēm, radiācijas vide
- ja tā to var nosaukt - ir palielinājusies daudzus miljonus reižu salīdzinājumā ar to, kāda tā
bija pirms 50 gadiem - daudzus miljonus reižu.
Tas ir milzīgs vides izmainījums uz Zemes, un tas pilnībā nomāc visus šos dabiskos signālus,
tostarp Šūmaņa viļņus, kas mums ir attīstījušies.
.
Ja cilvēcei piemīt spēja uztvert magnētiskos laukus, ja tai piemīt tādas pašas spējas kā bitēm, putniem un
tauriņiem, vai tas nozīmē, ka mēs esam tikpat jutīgi pret cilvēka radītām frekvencēm kā viņi?
Vai pārmaiņas mūsu vidē mūs ietekmēs tāpat kā tās ietekmē viņus?
Kā jūs raksturojat elektrojutību?
Elektrosensitivitāte ir tad, kad cilvēks sāk reaģēt, viņa ķermenis sāk reaģēt uz elektromagnētisko lauku.
Kopumā elektromagnētiskie lauki, uz kuriem tie reaģē, ir bezvadu.
Tā ir bezvadu komunikācija, WLAN, bezvadu tālruņi, DECT tālruņi, mobilie tālruņi, mobilo telefonu masti.
Tie visi sūta signālus, kādus mūsu ķermenis nekad iepriekš nav pieredzējis.
Un, kad tas sāk ietekmēt cilvēkus - kad tas sāka ietekmēt mani -, parasti vispirms sāp galva - jūs sākat sajust sāpes galvā.
Man nepatīk teikt "galvassāpes", jo tās ir galvassāpes, kas atšķiras no jebkādām galvassāpēm, kādas jums jebkad ir bijušas.
Lielākā daļa cilvēku sūdzas par tādām sūdzībām kā sirds aritmija, bezmiegs, galvassāpes, redzes
traucējumi, reibonis, dažāda veida parestēzija vai neiroze.
Viņi apraksta neparastas sajūtas savā ķermenī.
Patiesībā tas var ietekmēt arī hormonālo sistēmu, vairogdziedzera darbību. Saraksts ir patiešām bezgalīgs.
Organisma aspekti, kas ļauj tam atklāt un reaģēt uz elektromagnētiskajiem laukiem - var
teikt, ka šie vārdi tiek lietoti dažādos kontekstos.
Un, ja jūs to sadalītu "elektrosensitivitātē", jūs varētu teikt, ka tā patiesībā ir reakcija uz pašu dzīvi.
Piemēram, pārbaudot organismu, lai noteiktu, vai tajā ir dzīvība, mēs patiesībā meklējam elektrības
klātbūtni, piemēram, ar elektrokardiogrammas , EKG, un elektroencefalogrammas, EEG, palīdzību.
Mēs pētām šo mērķa orgānu - smadzeņu un sirds - elektrības klātbūtni.
Un, kad mēs to redzam, tā ir zīme, ka dzīvība ir klāt.
Savā ziņā elektromagnētiskie lauki ir daļa no pašas dzīvības šūnu līmenī. Varētu teikt, ka visa dzīvība ir elektriski jutīga.
Vai šī ir īsta slimība? Jā, pilnīgi noteikti.
Pašlaik PVO norāda, ka tā ir reāla un ka simptomi var būt smagi un novājinoši.
Elektrohipersensitivitātes rādītāji ir aptuveni 2-3%.
Tie ir cilvēki, kuru dzīvi šis stāvoklis ir ārkārtīgi ietekmējis.
Bet, kā jau minēju, 100% cilvēku uz to reaģē šūnu līmenī.
Tas nozīmē, ka gadījumā, ja tas netiek pietiekami nopietni uztverts vai netiek atzīts,
sekas veselības aprūpes sistēmai var būt milzīgas.
Un to cilvēku skaits, kuriem ir viegla vai mērena elektrosensitivitāte, iespējams, ir
daudz lielāks, nekā mēs iepriekš uzskatījām.
Līdz ar mobilo telefonu ieviešanu 80. gados bija nepieciešams antenu tīkls.
Kopš tā laika telekomunikāciju uzņēmumi visā pasaulē ir uzstādījuši vairāk nekā 5 miljonus mastu.
Viņi lepojas, ka visu gaisu piepilda ar mikroviļņu frekvencēm, bet nav veikuši nevienu pētījumu, lai
pārliecinātos, ka tas ilgtermiņā nekaitēs veselībai.
Tās tika uzbūvētas, iepriekš nepārliecinoties par to, ka tās ir drošas.
Paldies par palīdzību.
Ļoti nepatīkami, vai ne?
Jā, un tas ir visu laiku, un tas ir pamanāms, jo tas neapstājas.
Tā nepārtraukti izstaro no mastiem - ja masts ir redzams, jūs esat pakļauts tās iedarbībai.
Godīgi sakot, pat tad, ja jūs to nedzirdat, jūs to izjūtat tādā attālumā, jo tā iet cauri betona sienām un
tamlīdzīgām lietām, tā ir mazliet apslāpēta, bet tikai mazliet.
200 - 300 metru attālumā no masta, jūs nepārtraukti esat pakļauts tās iedarbībai.
Ja jūs to dzirdat, tas visu maina. Jā. Kā būtu, ja jūs to varētu redzēt.
Tas būtu kā redzēt smogu katru dienu.
Vai ir brīnums, ka cilvēka organisms sāk reaģēt uz cilvēka radīto radiofrekvenču smogu, kas
mūs pastāvīgi ieskauj, nepārbaudot to drošību?
Tas bija apmēram pirms 10 gadiem. Man bija ap 30 gadiem.
Manā ģimenē krūts vēža līdz šim nav bijis. Man bija ļoti veselīgs dzīvesveids.
Daudzus gadus dzīvoju blakus telefona mastam, tolaik septiņus gadus.
Tas atradās 100 metru attālumā no manas mājas.
Gadiem ilgi man bija simptomi, kas nebija saistīti ar mastu, jo tolaik es neko nezināju par elektrošķiru.
Man bija reibonis, miega problēmas, galvassāpes, kņudinošas sāpes galvā, un es bieži gāju pie ārsta.
Man teica, ka tas ir stress vai vīruss. Un tad man negaidīti tika diagnosticēts krūts vēzis. Tas bija lielākais šoks manā dzīvē.
Sākumā es domāju, ka man vienkārši nepaveicās, tas ir tikai man. Tad sākās ārstēšana.
Un slimnīcā es satiku dažus kaimiņus - es dzīvoju ļoti mazā ciematā.
Un es satiku arī kaimiņus, jaunas sievietes - es biju jaunākais, trīsdesmitgadnieks, pārējie
bija četrdesmitgadnieki vai piecdesmitgadnieki.
Tur bijām piecas no mums, visām vienlaicīgi, sešu mēnešu laikā, ar vienu un to pašu diagnozi - krūts vēzis.
Tā kā ir tik daudz mobilo tālruņu un stabu un mobilo sakaru nozare ir miljardiem vērta, gribētos cerēt, ka līdz
šim jau ir izveidota stingra valdības iestāde, kas nodrošina, ka telekomunikāciju nozare raida drošu apraidi.
Kāds, kurš nosaka stingrus ierobežojumus, kas aizsargā iedzīvotājus, - kāds, kurš nodrošina,
ka tas, kam mēs esam pakļauti, ir pilnīgi drošs.
Diemžēl nekā no tā nav. Tas, kas mums ir, ir ICNIRP.
ICNIRP tika izveidota Eiropā pirms aptuveni 20 gadiem, lai pētītu nejonizējošo starojumu.
Tā ir Starptautiskā komiteja aizsardzībai pret nejonizējošo starojumu, un tās uzdevums ir
izskatīt visu publicēto literatūru un būtībā to apkopot:
To noteikti apgalvo zinātne.
Jūs tajā nevar ievēlēt. Jūs uzaicina pievienoties, ja esat viens no priviliģētajiem cilvēkiem.
Tāpēc to vienmēr nosaka nozare, jo tur ir tās saknes.
Tātad, mums ir noteiktais kritērijs, kuru ir pieņēmusi lielākā daļa Eiropas valstu, un to ir
ieteikusi pati Eiropas Komisija, ieskaitot ekspertu grupu.
Taču šīs orientējošās vērtības ir balstītas uz konstrukcijas metodēm, kurām, kā zināms, ir savas
cēloņsakarības un sekas augstfrekvences starojuma jomā.
Vienīgais scenārijs, kas šobrīd pastāv attiecībā uz enerģiju, kura mūs ieskauj ar tādu pašu frekvenci kā mobilo telefonu,
mobilo telefonu mastu un bezvadu telefonu - visu dažādo sakaru ierīču, ko mēs ikdienā izmantojam, - starojums,
ir tāds pats, kādu mēs pazīstam no mikroviļņu krāsnīm.
Ja mēs izmantojam pietiekami daudz enerģijas un koncentrējam to pietiekami mazā apgabalā, tad jūs sildāt
audus, tad jūs sildāt visu, kur ir noteikts ūdens daudzums.
Nevienai no pašreizējām ieteicamajām vērtībām nav nekāda sakara ar hronisku veselības bojājumu vai vēzi. Neviena no tām, neviena.
Tie visi ir vērsti uz siltuma iedarbību vai tūlītēju iedarbību, piemēram, ādas
tirpšanu, uzacu raustīšanos vai kaut ko tamlīdzīgu.
Neviens nevar noteikt ilgtermiņa kaitējumu veselībai.
Tātad zem 40 gadiem tas ir nenozīmīgi, tas ir bezjēdzīgi...
Tas ir bezjēdzīgi. Nav nodoma aizsargāt pret ilgtermiņa kaitējumu veselībai.
ICNIRP ir... nu, ICNIRP ir pilnīgi bezjēdzīga.
Piemēram: Ja vēlaties nodrošināt, lai skolā neviens nepārsniegtu atļauto braukšanas ātrumu,
iestatiet ātruma ierobežojumu 10 000 kilometru stundā.
Šādā veidā visi to ievēros un neviens nebrauks pārāk ātri.
Jūs varat braukt garām skolai ar 999 km/h, un "robežvērtība" tiek ievērota.
Konsultatīvā grupa nav izveidota, lai rūpīgi pārbaudītu pierādījumus ar mērķi aizsargāt sabiedrību.
2011. gadā Pasaules Veselības organizācija mainīja mobilo tālruņu bīstamības klasifikāciju un pārklasificēja tos kā, iespējams,
kancerogēnus cilvēkiem, jo palielinājās risks saslimt ar gliomu - smadzeņu audzēju, kas saistīts ar mobilo tālruņu lietošanu.
Kas izraisīja šo straujo statusa maiņu?
Ir veikti neskaitāmi pētījumi par mobilo telefonu iespējamo ietekmi uz veselību.
Dažiem ir ietekme. Dažos nav nekāda.
Taču vispārliecinošāko pētījumu veica Lennarts Hardels.
Viņš ir vadījis līdz šim apjomīgāko un dziļāko pētījumu, kāds jebkad veikts.
Viņš apvienoja savu un citu cilvēku no visas pasaules darbus.
Kopš 90. gadu sākuma viņi ir analizējuši vairāk nekā 2000 cilvēku visā pasaulē telefona lietošanas paradumus.
Cilvēki ar audzējiem, piemēram, astrocitomu un akustisko neiromu, kas ir smadzeņu audzēji, kuri visvairāk saistīti
ar mobilo telefonu lietošanu, jo tie atrodas tuvu gaisam.
Rezultāti ir šokējoši. Viņi nonāca pie secinājuma, ka mobilo tālruņu lietošana faktiski palielina smadzeņu audzēja risku.
Viņi arī atklāja, kāpēc iepriekšējos pētījumos netika konstatēta nekāda ietekme.
Es domāju, ka ir vairāk pierādījumu, ka tas ir kancerogēns, nekā tikai iespējams kancerogēns.
Bet, manuprāt, es to savā ziņā saprotu, jo lielākā daļa vēža, kas nāk, vēl nav radies.
Cilvēki vēl nav pietiekami ilgi lietojuši mobilos tālruņus, lai to patiesā ietekme varētu izpausties.
Tāpat kā citu kancerogēnu gadījumā, lai novērotu iedarbības ietekmi, ir vajadzīgi vismaz desmit gadi.
Tā kā mobilo tālruņu uzplaukums sākās tikai 90. gadu beigās, nav pārsteidzoši, ka mēs tikai tagad
sākam pamanīt tā ietekmi. Un tas notiek tieši tagad.
Ko dara telekomunikāciju nozare, lai aizsargātu savus lietotājus no smadzeņu audzēja?
Ieskatoties drošības rokasgrāmatās, var secināt, ka viņi vairāk rūpējas par savu aizsardzību.
Gandrīz katra mobilā tālruņa aizmugurē ir norādījumi, cik tālu no ķermeņa to turēt.
Instrukcijas, kas vairumā gadījumu ir pilnīgi nepraktiskas.
Un kas notiek, ja telekomunikāciju nozare finansē pētījumus par tās radīto kaitējumu?
Un šajā pētījumā secināts, ka mobilo tālruņu lietošana ietekmē vēža attīstību.
Tomēr viņi šos pētījumus parasti patur sev. .
Lai gan epidemioloģija skaidri pierāda, ka mobilā tālruņa lietošana palielina smadzeņu audzēja attīstības risku.
ICNIRP cilvēkiem ir skaidri jānorāda cēlonis un sekas; kā tas notiek, kāds ir mehānisms un kā tieši tiek izraisīts vēzis.
Varētu šķist pašsaprotami, ka būtnei, kas ir tik ļoti pieskaņota Zemes frekvencēm un jutīga pret tās magnētisko
lauku, dabiski būtu jāreaģē uz cilvēka radītiem mikroviļņiem.
Taču jau gadiem ilgi telekomunikāciju nozare aizstāv savu rīcību, uzdodot to pašu jautājumu.
Izrādījās, ka viņi uzdeva nepareizu jautājumu.
Atbilde ir: melatonīns.
Ir vispāratzīts, ka brīvo radikāļu šūna ir galvenais cēlonis vai faktors lielākajai daļai vēža veidu.
Mūsu organisma vissvarīgākā aizsardzība pret šiem brīvajiem radikāļiem ir spēcīgākais antioksidants - melatonīns.
Tas nonāk asinsritē, un tā uzdevums ir darboties kā dabisks antioksidants, dabisks pretvēža līdzeklis.
Melatonīns ir ļoti spēcīgs pretvēža līdzeklis.
Tas darbojas kā tā sauktais onkostatiskais līdzeklis, kas aizsargā pret vēzi.
Tas kontrolē miega un nomoda ritmu, lai jūs varētu labi izgulēties un saņemt pareizo melatonīna devu.
Tā ir pretnovecošanās molekula. Citiem vārdiem sakot, tā attīra brīvos radikāļus un padara ādu jaunāku.
Jā, ja melatonīna daudzums ir samazināts, tad samazinās imūnsistēmas darbība.
Sākumā jums mēdz būt problēmas ar miegu, t. i., jūs nevarat aizmigt vai, ja iemiegat, tad nevarat aizmigt vēlreiz.
Jums var būt sirdsdarbības traucējumi, jo melatonīns aizsargā arī jūsu sirdi.
Un jūs esat daudz uzņēmīgāks pret slimībām, jo jūsu imūnsistēma nedarbojas optimāli.
Šīs ir dažas lietas, kas notiek, ja ir pazemināts melatonīna līmenis.
Piemēram, vidēji krūts vēža slimniecei ir tikai desmitā daļa melatonīna, salīdzinot ar normālu sievieti viņas vecumā.
Savukārt cilvēkiem ar prostatas vēzi melatonīna līmenis ir mazāks par pusi no vajadzīgā.
Bērniem ar autismu melatonīna līmenis ir mazāk nekā puse no vajadzīgā.
Samazināts melatonīna līmenis nakts maiņu darbiniekiem, jo viņi strādā naktī un ir pakļauti gaismas iedarbībai.
Tās naktī neražo melatonīnu, un ir zināms, ka tās palielina krūts vēža risku par 50 %.
Un Starptautiskā vēža izpētes aģentūra IARC pakāpeniski klasificēja nakts maiņu darbu kā
iespējami kancerogēnu melatonīna samazināšanās dēļ.
Ir veikti daudzi pētījumi, kas liecina, ka cilvēkiem, kuri strādā nakts maiņās, vai cilvēkiem, kuri ir akli,
vēža saslimstība atšķiras no vidējā iedzīvotāju skaita.
Un lielākā daļa šo pētījumu apstiprina uzskatu, ka melatonīna trūkums vai samazināts
melatonīna līmenis negatīvi ietekmē veselību.
Tā kā organisms atjaunojas tikai naktī, melatonīns veidojas tikai tad, kad epifīze sajūt, ka nav gaismas.
Un kas notiek; epifīze ir jutīga pret gaismu.
Tas atrodas tieši tur, kur smadzenes saņem signālus no acīm un krustojas centrālajā punktā.
To sauc par suprahiasmatisko kodolu.
Un no turienes savienojumi iet tieši uz epifīzi, lai noteiktu, vai ir vai nav gaisma.
Gaismas klātbūtnes laikā vienlaicīgi tiek traucēti signāli, kurus smadzenes vēlas nosūtīt mūsu šūnām, lai tās atjaunotu.
Tāpēc nav loģiski, ka smadzenes sūta mūsu šūnām signālus, lai liktu tām atjaunoties, ja
ir tik daudz traucējumu, ka tās to nedzird.
Tāpēc tā gaida, smadzenes gaida, kamēr iestāsies tumsa.
Kādi pētījumi ir pierādījuši, ka elektriskie, magnētiskie vai radioviļņi ietekmē melatonīna ražošanu?
Jā, nu, Battelle institūts Amerikā jau kopš 70. gadu beigām ir daudz strādājis šajā jomā.
Un viņa zinātnieki Barijs Vilsons, Diks Stīvenss un citi cilvēki sāka par to domāt, jo mēs zinām, ka
smadzenes pārstāj ražot melatonīnu, kad ieslēdzam gaismu.
Tāpēc viņi domāja, ka, iespējams, mūsu smadzenes nespēj atšķirt elektriskos laukus, ko mēs paši mākslīgi radām, no
dabiskās gaismas, kas, kā mēs visi zinām, ir dienas laikā, jo mēs vienkārši dienas laikā neražojam melatonīnu.
Tam ir ļoti labi bioloģiski iemesli.
Tāpēc viņi domāja, ka šie elektriskie lauki nomāc melatonīna sintēzi, kas savukārt izraisa vēzi, īpaši krūts vēzi sievietēm,
jo tām vairs nav imunoloģiskās aizsardzības, kas parasti ir.
Tātad smadzenes radio viļņus interpretē kā gaismas viļņus?
Jā, mēs nevaram tos atšķirt.
.
Hipotēze, ka epifīze nespēj atšķirt gaismas frekvences no cilvēka radītām frekvencēm, jebkurā
gadījumā ir pierādīta ar daudziem pētījumiem.
Mūsu organisms ir ģeniāls ar to, ka spēj neitralizēt brīvo radikāļu veidošanos, ražojot melatonīnu.
Mēs esam radījuši sevī precīzu līdzsvaru, perfektu aizsardzības sistēmu.
Mūsu ķermenim ir bijuši nepieciešami miljoniem gadu, lai pilnveidotu šo tehniku.
Tehnika, kas izveidota, pamatojoties uz vidi, kurā esam attīstījušies.
Bet vai mūsu vide pēdējās desmitgadēs nav strauji mainījusies?
Ar neapbruņotu aci pasaule šķiet nemainīga, bet šūnu līmenī tā ir lielākā vides pārmaiņa, kāda jebkad ir notikusi mūsu dzīvē.
Skaidrs, ka šādas gigantiskas pārmaiņas neizbēgami izjauks šo trauslo līdzsvaru.
Ja mūsu ķermenis neražo vajadzīgo melatonīna daudzumu, sekas var būt letālas.
Zinātnieki visā pasaulē uzskata, ka brīvie radikāļi varētu būt visu zināmo slimību cēlonis vai faktors. Ne tikai vēzi.
20. gadsimta sākumā bērnu leikēmija bija medicīnas retums.
Kopš tā laika esam novērojuši tikai bērnu leikēmijas gadījumu skaita pieaugumu.
Katru gadu tā pieaug par aptuveni diviem procentiem.
Tas attiecas arī uz daudzām citām slimībām: Autisms, smadzeņu audzēji, vēzis.
Vēža gadījumu skaits 1910. gados, iespējams, bija tikai uz pusi mazāks nekā mūsdienās.
Arī daudzas citas slimības ir saistītas ar pētījumiem, zinātniskiem pētījumiem par elektromagnētisko
lauku un starojuma iedarbību; ne tikai elektrolīniju, bet arī radio un mikroviļņu lauku iedarbību.
Pēdējo 50 gadu laikā mēs esam iegremdēti elektromagnētiskā starojuma okeānā. Tas mūs ieskauj visur.
Neredzams, mēs to neredzam. Bet mēs zinām, ka tā ir tur.
Katru reizi, kad izmanto mobilo tālruni, zini, ka viņa ir klāt.
Mēs esam atjautīgs un sarežģīts organisms.
Mūsu organisms nedarbojas nejauši un tas nav noticis vienas nakts laikā.
Tāpat kā visas dzīvās būtnes uz šīs planētas, arī mēs esam pielāgojušies videi, kurā dzīvojam.
Vide, kurā jau kopš seniem laikiem valda trausls lauku un rezonanču līdzsvars.
Šīs parādības ne tikai ieskauj mūs, bet arī veido mūs tādus, kādi esam.
Mūsu ķermeņa šūnas sazinās cita ar citu, izmantojot gaismas frekvences, tāpat kā mūsu DNS izmanto
elektromagnētiskās frekvences, lai sevi pavairotu.
Visa pamatā ir pozitīvi un negatīvi polarizēti protoni un elektroni, kas visu dzīvību padara magnētisku.
Tāpat kā visa dzīvā daba, arī mēs esam aprīkoti ar kriptohroma šūnām, kas ļauj mums
uztvert šos laukus mums tik tikko saprotamā veidā.
Mēs esam frekvences, elektrības, gaismas un magnētisma būtnes.
Un, lai par tādu kļūtu, bija vajadzīgi miljoniem gadu; šis process sākās ar pirmo šūnu.
Lai gan mēs esam pieņēmuši bezvadu tehnoloģijas un iekļāvuši tās savā ikdienas dzīvē, mūsu organisms šūnu līmenī tam nav sekojis.
Frekvences, kas mūs tagad ieskauj, ir tikpat svešas mūsu šūnām, kā tās būtu svešas mūsu acīm, ja vien mēs spētu tās redzēt.
Mūsu bērni piedzimst pasaulē, kuru viņu ķermenis vienkārši nespēj saprast.
Kur tas viss novedīs?
Šīs filmas uzņemšanas laikā visā pasaulē tiek paplašināta 4G tehnoloģija. Lai tas būtu
iespējams, tiek paaugstināti ierobežojumi.
WLAN ir pieejams gandrīz katrā mājā, skolā un veikalā, un tas mūs ieskauj visu laiku.
DECT tālruņu tehnoloģiju var atrast gandrīz katrā mājsaimniecībā.
Laikā, kad nozare ir atbildīga un tai vajadzētu būt piesardzīgai, tā izrāda vieglprātīgu nevērību pret mūsu veselību ilgtermiņā.
Nauda valda pār pasauli.
Un ir tikpat liela varbūtība, ka viņiem par to radīsies sirdsapziņa, kā tabakas rūpniecībai.
Tātad, ja būs pārmaiņas, tās nenāks no viņiem.
Tam ir jānāk no mums!
Mums vienkārši ir jāatver acis un jāatzīst problēma.