Medicina kao sredstvo moći za kontrolu stanovništva?
Zdravlje ili bolest kao oružje? Medicinski tretman kao zamka smrti?
Florian Machl iz Report24 i njegov gost dr Gerd Reuther rasvijetlili su pozadinu
medicine kroz historiju na različite načine.
Ali poslušajte sami kako dr. Reuther otkriva veze uz opsežno detaljno znanje, zašto je po njegovom mišljenju
čista pohlepa za profitom nedovoljno objašnjenje i šta 15-minutni gradovi imaju zajedničko s ovom temom...
Šta stoji iza toga? Dr Gerd Reuther analizira vakcinacije, moć i kontrolu
https://report24.news/what-is-behind-it-dr-gerd-reuther-anal yses-vaccinations-power-and-control/] Dobrodošli na Report24.
Moje ime je Florian Machl, a danas u našem studiju imamo predavača dr. Gerd Reutersa. Dobrodošli.
Zdravo.
Dr Reuther, prije nekog vremena ste napisali vrlo uspješnu knjigu, koja vas je, da tako
kažemo, učinila vrlo poznatim u glavnom toku.
To su bila veoma drugačija vremena, to je bilo prije 2020.
Možda bismo mogli početi s ovim radom, šta vas je motiviralo i šta se iz njega može naučiti.
Da, to je bio "Obmanuti pacijent", 2017. godine, u vrijeme kada bi čak i vodeći izdavač prihvatio takav rukopis i
bilo je moguće otvoreno kritizirati medicinski sistem u svim smjerovima kako bi se istina iznijela na vidjelo.
Ovo je sada postalo sve teže.
I također je gotovo nemoguće više to predstaviti široj publici, jer jednostavno ima manje informativnih kanala.
Ali moja motivacija u to vrijeme bila je ta da sam tokom 30 godina svog profesionalnog života shvatio da je u medicini mnogo
toga jednostavno pogrešno ili, mora se reći, suštinski manjkavo.
Zdravlje je najvažniji prioritet, ali se za njega zapravo ne planira, jer je, nažalost, već nekoliko stotina godina
medicinska industrija usmjerena na bolest, a ne na zdravlje.
Postoji poznata izreka da se novac može zaraditi samo od bolesnih, a ne od zdravih ljudi,
iako je, očigledno, nekada postojao drugi sistem.
Izvještaji iz Kine sugeriraju da su nekada stvari bile drugačije.
Platili ste doktora da ostanete zdravi, što zapravo zvuči mnogo privlačnije.
Vi ste medicinski historičar, što vam daje dovoljno vremena da proučite činjenice, i imam osjećaj da se to sve više
kreće u pravcu društvene kritike ili razmatranja društva u cjelini, za koje je zdravlje, naravno, vrlo važno pitanje.
I kratko smo razgovarali unaprijed; svijet se zapravo trenutno suočava s prilično neugodnom situacijom.
Da, istina je da me je interes za zdravlje i zapošljavanje prvenstveno naveo da razmotrim društvene aspekte.
S jedne strane, ovo je osvrt na historiju, što je važno za medicinu i ne može se
obaviti bez uzimanja društvenih uslova u obzir.
Zatim je moja supruga historičarka, što je bio još jedan razlog da se istraže historijske okolnosti.
Ali ova bliska povezanost između medicine i historije je oduvijek postojala, i postala je posebno očigledna sada s Covidom-19,
da se medicinske kampanje koriste za kontrolu društva.
Osim što ovo nije bio prvi put, jer je medicina zapravo uvedena u 13. stoljeću kao akademska
univerzitetska medicina kako bi utjecala na društvene uvjete.
U to vrijeme, prvenstveno je Crkva nastojala uspostaviti ovu novu medicinsku profesiju.
A zašto su joj trebali doktori?
U konačnici, da se utvrdi ko u društvu je bolestan, ko ima zdravstveni problem.
Tako si brzo saznao za utjecajne ljude.
A onda je bilo riječ o moći, možda o nasljedstvima, pa su ljudi željeli biti informisani u ranoj fazi.
A uz medicinske mjere koje su tada predstavljene kao koncept liječenja poznat kao humoralna teorija, bilo
je također moguće namjerno oštetiti zdravlje ljudi.
Dakle, bilo je moguće izazvati bolesti. To nije bilo moguće samo u naše vrijeme, nego i tada.
Na primjer, masti koje sadrže živu mogle bi se koristiti za izazivanje određenih osipa na koži. A
onda bi ljudi govorili da je neko bolestan od gube.
I leprom je tada bila dijagnoza koja je dovodila do društvenog isključenja u Evropi, ali ne i u drugim zemljama.
U islamskom društvu osoba oboljela od gube, koja je razvila kožne simptome zbog kojih bi dijelovi nosa ili uha mogli
biti nagrizeni, mogla je nastaviti normalno živjeti u društvu.
Ali u kršćanskom Zapadu Crkva ga je definirala na takav način da osoba mora napustiti
društvo – noseći sa sobom svu svoju imovinu.
I ta je imovina potom morala biti preraspodijeljena novim vlasnicima.
Dakle, to je bio vrlo praktičan način da se riješite neželjenih ljudi.
Lepru nije bilo prije nego što je kršćanstvo postalo dominantna religija u Evropi.
Uvijek se govorilo da je ovo uvedeno s križarskim ratovima.
Možda je bilo i jedna ili dvije nove bolesti.
Ali ovaj model korištenja bolesti, vidljive bolesti, da se nekoga isključi iz društva, da se riješe.
Dakle, neko poput Donalda Trumpa, na primjer, danas bi mogao biti zaražen gubom da je živio u to vrijeme.
A onda, bez suđenja, moralo bi se reći: Gospodine Trump, žao nam je.
Nažalost, morali su napustiti društvo i sada moraju živjeti na sigurnom mjestu ovdje u
predgrađu te im više nije dozvoljeno nastupati.
Dakle, to je tada uvedeno, a ponovo je postalo relevantno s Covidom, kada su ljudi govorili: da, to su
bolesni ljudi, moraju biti izolirani na ograničeno vrijeme. Kod gube, izolacija je bila trajna.
A u daljem toku događaja bilo je također riječ o primjeni ovih radikalnih mjera ... – primijenjene su velike
količine toksičnih supstanci, stvari koje je danas teško zamisliti: arsen, živa, antimon.
U odgovarajućoj dozi, sve su to bile smrtonosne supstance.
To je značilo da svaka beznačajna bolest može postati smrtonosna zamka.
I odjednom nam se to opet čini poznatim. Kako je to funkcioniralo s Covidom?
Normalna, bezopasna gripa koja se zvala Covid. A uz odgovarajuće lijekove, misleći posebno na sjevernu Italiju, cijela stvar
je odjednom postala smrtonosna zamka za mnoge starije osobe.
Oni su potom navodno umrli od gripe, iako su zapravo umrli zbog tretmana.
I koncept je tada već bio uveden.
A ako neko misli da je ono što govorim pretjerano, postoji i jedan redovnik, Abraham a Santa Clara, koji je o tome pisao
u 18. stoljeću, na prijelazu iz 17. u 18. stoljeće, i rekao:
Da, medicinska profesija je dozvola za ubijanje s nekažnjenošću.
A to je bio insajder, pa je znao koju ulogu medicina ima u društvu.
I opet to vidimo sada sa svim tim vakcinacijama; to je također agenda koja nije o zdravlju, nego sasvim suprotno.
I cijela ta igra, u navodnicima "igra", ova zla igra, traje u valovima od 13. stoljeća i zatim se
pojačava kao epidemije kad god postoje društveni problemi.
Ako vam treba cijela stvar, baš kao što vam sada treba Covid uz finansijsku krizu, prva kuga je izbila u 14. stoljeću,
1347. godine, nakon tadašnje bankarske krize u Firenci.
To znači da uvijek postoji vrlo bliska veza između zdravstvenih i društvenih zbivanja, odnosno
društvenih problema koji prijete vladajućoj eliti.
I tada zdravlje koristiš kao oružje.
Pozadina ovoga je izuzetno uzbudljiva.
Naravno, vjerujem da je uvijek uključeno mnogo zamaha.
Kad govorimo o vakcinacijama, može se zaraditi milijarde.
To znači, po mom mišljenju, da to ne mora uvijek biti zlonamjernost, još nisam formirao konačno mišljenje o tome, ali
ne mora uvijek biti zlonamjernost, to može jednostavno biti pohlepa kada razvijete "lijek" u navodnicima
koji zapravo ne radi ništa, a može čak biti i štetan.
I s kojim možete zaraditi milijarde i uvjeriti vlade: to je toliko važno, spašava toliko života, svako mora imati pristup njemu.
Mogli bismo pogledati Ameriku, na primjer, gdje je sada obavezno ili se planira više od 70 takvih vakcinacija za djecu.
Ne znam koliko se ovo strogo provodi u svakoj saveznoj državi.
Ali barem sam svjestan činjenice da je prije nekoliko desetljeća bilo oko deset takozvanih zaštitnih cijepljenja,
dok je sada zakazano gotovo sto do navršene 18. godine.
Jasno je da ovo uglavnom pokreću profitni motivi, jer ljudi postoje milijune godina i
dugo, dugo su se snalazili bez tih vakcinacija.
Ali hajde da brzo pogledamo Ameriku.
Pa, mislim da su profitni interesi na kraju krajeva nedovoljni, jer ako pogledamo ovu agendu, ona je
dovela do pojave velikog broja hroničnih bolesti.
Divno je što je Robert Kennedy Junior sada objavio javni video-snimak u kojem ističe da su stvari nekada bile
drugačije u SAD-u – naime, da Amerikanci nisu bili bolesniji niti su živjeli kraće od ljudi u drugim zemljama.
I sve se to tek razvilo tokom 1980-ih i 1990-ih, paralelno s ovom agendom vakcinacije, kao i s porastom visoko prerađene,
sve sintetičnije hrane koju ljudi konzumiraju u raznim oblicima.
Ovo su ključni događaji koji su doveli do sve većeg pogoršanja zdravlja.
A ako vidite da se ovo događa tokom vremena i da nema proturegulacije, onda mora postojati koncept iza toga.
Jer tada znaš da ovaj način na koji se zdravi ljudi nekako razbolijevaju zbog besmislene medikacije ili nezdravog
načina života zapravo funkcioniše samo ograničeno vrijeme.
Jer će tada previše ljudi biti bolesno i to više neće raditi.
Suprotno tome, oduvijek je bilo moguće, kao što je bio slučaj u našoj zemlji posljednjih decenija, sve više
poslovati sa zdravim ljudima, a da ih se ne razboli.
Dakle, svi ovi preventivni skrining testovi možda ne nanose nikakvu štetu, ali su ipak postali ogroman posao.
Pa, to svakako uvijek igra ulogu kod svih priprema koje se plasiraju na tržište.
Ali bez ove agende štete, ne mislim da postoji nikakvo objašnjenje za sve ove vakcinacije.
Počelo je rano, s fokusom na ove vrlo, vrlo rijetke bolesti koje nikada nisu bile društveni problem.
Dakle, sada su ospice i zaušnjaci oduvijek bili vrlo rijetki u svakom društvu.
A nastojanje da se to kompulzivno spriječi pokušajem da se svede na nulu, što je potpuno besmisleno i nemoguće u bilo kojem
biološkom procesu, predstavlja koncept koji dugoročno ne može biti komercijalno održiv jer će se brzo pokazati manjkavim.
Mnogi kažu da iza ovoga ne stoji samo farmaceutska industrija, već i smanjenje populacije.
I ovo je otvoreno izjavljeno – Klub Rim, navodno nas je previše ljudi na ovom svijetu.
Sada, naravno, mora se reći jedna stvar: ove masovne vakcinacije i druge medicinske intervencije uglavnom pogađaju
zemlje koje nemaju vrlo visoke stope nataliteta, gdje se kaže da se stanovništvo zapravo smanjuje.
Sada bi se, kao kontrargument, moglo pretpostaviti: zašto se takvi medicinski eksperimenti, ako ih
tako želimo nazvati, ne provode, na primjer, u Africi?
Ili u Aziji, gdje imamo ogromne zemlje. Pa, populacija Kine se smanjuje.
Indija, međutim, izgleda potpuno suprotno. Imamo više od milijardu ljudi tamo koji su vrlo željni
razmnožavanja, kao što je često slučaj s siromašnijim kulturama.
Pa zašto se ovdje tako snažno provode takve stvari, a tamo očigledno uopće ne?
Pa, to je uglavnom tamo urađeno.
Ako pogledamo posljednjih nekoliko decenija, ovi eksperimenti s vakcinacijom, s jasnom namjerom da se našteti populaciji
i učini je neplodnom, odvijali su se u Africi i Indiji.
Koliko mi je poznato, u Indiji su također pokrenute neke tužbe protiv Billa Gatesa u vezi s tim.
A u Africi je također bila ova velika kampanja u kojoj su davali vakcine protiv tetanusa, za koje smatram da bi se
trebale ponavljati svakih šest mjeseci, što su čak i zagovornici vakcinacije smatrali neshvatljivim.
I gdje su aktivisti unutar Katoličke crkve otkrili da je sadržavalo supstance osmišljene da izazovu neplodnost.
Cijela stvar je onda, naravno, prekinuta.
Nije bilo više održivo nakon što je bilo izloženo.
I skepticizam prema vakcinaciji, blago rečeno, sada je izuzetno visok u tim takozvanim zemljama u razvoju.
To znači da im je dovoljno samo da vide kako stiže tim za vakcinaciju sastavljen od bijelaca.
Timovi za vakcinaciju su također višestruko napadnuti i vratili su se praznih ruku.
Mislim da je u posljednjih nekoliko decenija prihvaćenost među stanovništvom zapravo pala na gotovo nulu.
Sada je jasno da se tako potpuno besmislena kampanja cijepljenja kao ona u Gazi mogla provesti samo pod ovim
potpuno grotesknim uvjetima tijekom prekida vatre – kada ljudi zapravo nisu mogli pobjeći.
I možda mu je ovaj primirje dao još jednu priliku da dođe do daha ili da ponovo dobije hranu i svježu vodu.
Ali uz uslov da iskoriste priliku i vakcinišu svoju djecu.
Dakle, to je očigledno bilo moguće samo pod ovim prisilnim uslovima, jer bi u drugim zemljama, gdje
stanovništvo još uvijek može pobjeći, odmah pobjegli.
To me je zaista pogodilo, ako smijem nakratko prekinuti, u Gazi – to bi zapravo bila tema na koju sam želio da se vratim.
Bio sam vrlo iznenađen kad sam vidio zašto se sada na Zapadu predstavljaju kao veliki dobrotvori koji vakcinišu tu siročad.
Koja je to bila vakcinacija? I postoji li ikakav osnov za tvrditi da je ova vakcinacija korisna za ljude?
Da, to je dječja paraliza, što je potpuno apsurdno.
Prvo, suprotno ovoj stalnoj tvrdnji glavnih tokova, dječja paraliza nije zarazna bolest, niti je virusna bolest.
Polio je zapravo simptom, naime opuštena paraliza, koja nastaje uslijed djelovanja toksina.
U to vrijeme, u prvoj polovini 20. stoljeća, ovi pesticidi su se koristili u poljoprivredi, prvo na bazi arsena, a kasnije DDT.
Međutim, i drugi toksini također mogu izazvati flaskidnu paralizu u bilo kojoj dobi, jer se obično
koriste svi toksini koji djeluju na nerve ćelije.
I, naravno, što je dijete manje, odnosno što je osoba mlađa, to ima manji distribucijski volumen i te su supstance toksičnije.
I zato je dječja paraliza tada uglavnom pogađala djecu, iako je uvijek bilo i bolesnih odraslih.
U svakom slučaju, polio nema smisla jer trovanje nikakvom vakcinacijom nije moguće spriječiti; to jednostavno nije moguće.
A druga stvar je da se, naravno, u područjima pogođenim katastrofama javljaju određene bolesti, zarazne
bolesti uzrokovane zagađenjem vode i nestašicom hrane.
Zatim tu su gripa, sve bolesti povezane s proljevom, sve te bolesti – samo pomislite na koleru i tifus, to je
zapravo ono – ili dizenterija, koja predstavlja opasnost kada je negdje rat, rizik od epidemija.
Ali poliomijelitis se ne javlja osim ako, na primjer, nije upotrijebljen otrovni plin.
Ako bi se upotrijebio otrovni plin, onda bi, naravno, došlo i do trovanja živaca i odgovarajuće paralize, što bi se
potom moglo pripisati dječijoj paralizi, tvrdeći da su markeri poliovirusa pronađeni negdje u kanalizaciji.
Ali u suštini, kroz vijekove, kao što svi znamo iz ratnih zona, nikada nije bilo epidemije
paralize dječje paralize povezane s borbnim operacijama.
Dakle, ovo još jednom prilično jasno pokazuje da ovdje djeluje sasvim drugačija agenda i da moramo pretpostaviti da
postoji agenda koja ima za cilj nanijeti štetu, agenda koja ima za cilj izazvati neplodnost u populaciji.
Jesi li temeljito proučio argumente za cijepljenje protiv dječje paralize u ovoj konkretnoj ratnoj zoni?
I ja to također smatram vrlo čudnim. Mora postojati neke brojke koje pokazuju da se takvi slučajevi zaista tamo događaju.
Da, koliko ja znam, govorilo se o jednom slučaju koji se dogodio, međutim ova paraliza je bila uzrokovana.
I ovaj jedan slučaj bi predstavljao prijetnju neposredne masovne epidemije.
Danas nam ne treba mnogo. To je kao ona poznata vreća riže koja negdje padne i svi odmah reaguju.
To je tipično ponašanje Svjetske zdravstvene organizacije, da zapravo ništa ne treba činiti.
Znamo iz testnih slučajeva Covida-19 da je bilo oko 7.000 pozitivnih testova kada je pandemija proglašena širom
svijeta, ali ne znamo da li su neki od njih zaista bili bolesni.
I to, na primjer, da je nedavno objavljen izvještaj u kojem se navodi da su slučajevi ospica porasli za 20 posto širom svijeta.
Međutim, ako pročitate publikaciju Svjetske zdravstvene organizacije, vidjet ćete da se ona temelji na
simulacijama i da iza nje ne stoje stvarni podaci.
Čak je i u ovom radu navedeno – jer bi stvarni podaci o opažanjima prijavljeni širom svijeta učinili scenarij
preniskim, tj. podcijenili ga – da su napravljene projekcije.
Dakle, to je drugo značenje riječi "projekcija", da su simulacioni modeli sada generisali cifre koje
jednostavno ne mogu biti tačne. A zatim možete razmotriti pojedinačne zemlje, kao i broj smrtnih slučajeva.
Ovo uopće ne odgovara podacima objavljenim tokom posljednjih nekoliko decenija, gdje je zabilježeno samo nekoliko stotina
slučajeva. Da bi ovaj rizik za populaciju uopće postojao, svake godine bi moralo biti desetine hiljada slučajeva.
Dakle, možemo vidjeti da nije važno jesu li se ti događaji zaista dogodili ili ne; jednostavno ih izmišljaš i tvrdiš da jesu.
A ako provedu bilo kakav test koji nam ne govori ništa – kao što znamo kod Covida, PCR test – mogu odmah objaviti
slučajeve koji navodno postoje, a nikada nisu ni postojali.
I onda je to u svim novinama širom svijeta i događa se katastrofa – i strah se uvlači.
Zato smo to spomenuli u našoj historiji epidemija u knjizi "Hauptsache Panik" (Glavno je panika); to je ključna tačka.
Oni uvijek pokušavaju usaditi strah, jer strah sprječava ljude da jasno razmišljaju.
A danas se strah u medijima može vrlo efikasno stvoriti objavljivanjem brojki, ogromnih opasnosti i potencijalnih rizika,
iako niko na terenu zapravo ne može potvrditi da li oni postoje.
A kad to neko učini, shvati da to uopće nije ništa.
Problem je uvijek tamo gdje nisi.
Čini se da su problemi ove matematičke igre, koje smo vidjeli tokom Covid pandemije, takozvane.
Ali vidimo istu stvar i kod klimatskih promjena, gdje se panika također stvara na osnovu
proračuna koji u praksi uopće nisu vidljivi.
I njome se također manipuliše na svakom koraku, uključujući i na ulaznim tačkama.
Na primjer, uopće ne vjerujem ovim mjerenjima u otpadnim vodama kad je riječ o ovoj pandemijskoj priči.
Jednom sam ovo također fizički izračunao.
To bi bilo kao da bacite kristal šećera u bazen i zatim ga pokušate izmjeriti na drugoj strani, što ne
mogu. Nekoliko naučnika mi je to također potvrdilo.
Pa, mislim da je sve to hokus-pokus.
Isto važi i za određivanje temperature sa 20 mjernih stanica u moru i tvrdnju da znamo kakva je bila prije 100.000 godina.
Dakle, ova mjerenja su potpuna besmislica. Možda se možemo vratiti na temu ospica.
Ovo je trenutno ponavljajući problem u Njemačkoj, gdje su tenzije visoke jer je de facto uveden uslov indirektne vakcinacije.
I postoji jedna stvar koja me zanima. Mislim da sam to čuo od tebe na događaju MWGFD-a:
Ove dječje bolesti zapravo bi mogle imati pozitivan učinak na ljude. Je li to istina?
Da, problemi s nicanjem zuba su stari koliko nam historijski zapisi dopuštaju da znamo.
Oni su oduvijek postojali i, za razliku od našeg vremena, nikada nisu bili proglašeni problemom.
Imamo opise ospica, velikih boginja, škarlatine i rubeole iz prethodnih stoljeća, iz kojih možemo
zaključiti da su to bile bolesti o kojima je riječ.
Ali je prvo rečeno da su to bili problemi uvođenja hrane i da će djeca sve preživjeti.
I tek ovdje su rekli: da, i odrasli su također ugroženi.
I drugo, da bi ta smrtonosnost bila podrazumijevana.
Dakle, o ospicu su u ovom kontekstu iznošene apsurdne tvrdnje, poput one da će jedna od 100 osoba koje se zaraze ospicama
umrijeti, iako je godinama taj broj uvijek bio jedan na 1.000.
Ali ovo više nije tačno za industrijalizirane zemlje. U najboljem slučaju, to je jedan na 5.000, što bi, uz 50 slučajeva ospica
u Njemačkoj, značilo da se jedna smrt događa svakih 100 godina.
A onda se postavlja veliko pitanje da li je ova smrt zaista uzrokovana bolešću.
Jer to biste mogli reći samo ako bolest ostane neliječena. I ako, bez liječenja, neko umre.
Ali ko ostaje neliječen? U industrijaliziranim zemljama niko.
To znači da se provode tretmani. I svi ti tretmani nose rizike.
A u slučaju ospica posebno, postoji nekoliko studija koje su otkrile da je ova izuzetno visoka
temperatura, koja može nakratko doseći i do 41 stepen, vrlo važan iscjeljujući odgovor za bolesne.
Kad ova groznica prođe, bolest nestane i ti preživiš sve to. I sve je gotovo i imaš doživotni imunitet.
Međutim, već dugi niz generacija medicina nije imala drugog cilja osim uklanjanja simptoma, uključujući groznicu.
To znači da se čak i tjelesna temperatura od 38,5 stepeni sada liječi radi snižavanja groznice.
Ovo također ometa mehanizme zarastanja tijela, pa se mora pretpostaviti da su rijetke smrti koje se
dogode zapravo posljedica takvog lošeg postupanja.
Da ne spominjemo da se druge droge koriste eksperimentalno, što može imati štetne, pa
čak i fatalne posljedice, posebno kod djece.
Ali moraš to vidjeti u kontekstu.
Znam za neke smrti koje su u Njemačkoj tokom posljednjih 20 godina pripisane ospicama kod odraslih. To su bili slučajevi
u kojima su odrasli, zbog straha od zaraze ospicama jer je dijete bilo bolesno, bili vakcinisani i potom ubrzo umrli.
Gdje se mora reći: da, je li to bio ospicije koji još nije bio prisutan? Ili je to bila vakcinacija?
Dakle, gotovo sigurno je bila vakcinacija, koja je također kontraindikovana prema konvencionalnoj medicini. Ako postoji
epidemija, ako postoji moguća infekcija u kući, onda ne biste trebali primiti vakcinu, čak i ako vjerujete u vakcinacije.
I to je sada ponovo učinjeno s Covidom-19.
Pripisuje se globalna pandemija i provodi se kampanja vakcinacije.
Ovo je u suprotnosti s pravilima konvencionalne medicine, koja već 300 godina promoviše ove vakcine.
Mnoge stvari koje pokreću ljude imaju vrlo lijepu priču iza sebe.
I priča iza toga – jer cijepljenje zvuči lijepo, zar ne?
Cijepljenjem se imunizirate malom količinom supstance, a zatim možete steći određeni imunitet.
Ono što me pogađa, a o čemu se ne raspravlja dovoljno, jeste činjenica da ljudi zaboravljaju kako bolesti ulaze u tijelo.
Bolesti ne ulaze injekcijama u bilo koji mišić ili u krvotok, već ulaze kroz nos, kroz usta, kroz sluznice, bilo gdje.
A ovdje se postavlja pitanje da li efikasna vakcina, ako takva uopće postoji, ne bi trebala započeti upravo odatle.
Da, to je vrlo važna tačka koju iznosite.
Jer je potpuno neprirodno unositi bilo kakvu otrovnu supstancu u tijelo, bilo nožem ili iglom.
To je fizički napad i ništa drugo. I to je alarmna situacija za tijelo.
Slično tome, ako padnemo s bicikla, ogrebemo koljeno i zatim neka prljavština s ceste uđe u tkivo,
imunološki sistem mora reagovati što je moguće jače.
Ali to nije prirodna situacija kod zarazne bolesti.
Zarazna bolest, kao što ste ispravno naveli, nekako se apsorbuje kroz kožu i sluznice.
Mnogi mehanizmi i danas ostaju neobjašnjeni. I tamo djeluju obrambeni mehanizmi.
Naša biologija, kao i biologija drugih sisara na ovoj planeti, specijalizirana je za ovo.
A ako sada ubrizgam supstancu u tkivo ramenskog mišića koja bi zapravo mogla pokrenuti koristan mehanizam u
imunološkom sistemu, to ne znači nužno da će se išta zaista dogoditi na uobičajenom mjestu ulaska.
To je tada priznato, iako vrlo kasno, od strane američkog apologete vakcina, gospodina Faucija,
koji je rekao da to zapravo nema nikakvog smisla.
Da biste to uradili, uradili biste to putem nosne sluznice, koristeći sprej ili nešto slično.
Ali očigledno to nije bilo moguće. I danas to nije moguće. Ne radi.
Jednostavno nema dokaza da ove mjere zaista imaju smisla. I prije otprilike 250 godina postojao je engleski kirurg koji je to tada
dokazao vakcinacijama protiv boginja ubrizgavanjem tog supstata boginja, tog gnoja od boginja, u kožu bez izazivanja krvarenja.
Ili čak dublje pod kožu i u mišiće, a zatim je posmatrao šta se dogodilo.
I željena reakcija, da se pojave ove vakcinske boginje, dogodila se samo kada ih je stavio u kožu, ali ne duboko.
Na osnovu toga je tada zaključio da vakcinacija protiv boginja izaziva samo željeni imunološki odgovor i
nije opasna jer ostaje na koži i ne dolazi do krvarenja.
I to je temeljno saznanje, jer ono što kod nas pokreće imunološki odgovor je koža ili
sluznica. Ali ne potkožno masno tkivo i ne mišići.
I usuđujem se reći da ako bi ono što su nazvali Covid vakcinama danas bilo primijenjeno jednostavnim ubrizgavanjem u kožu
bez ikakvog kontakta s krvlju, ne bismo vidjeli nikakvu korist.
Ali vjerovatno ne bismo vidjeli nijednog mrtvog ili bolesnog čovjeka.
Šteta bi vjerovatno bila manja, da.
Dogovor je mogao biti sklopljen.
Ovo nas vraća na početnu tačku naše rasprave, naime da očigledno nije riječ samo o poslu.
Jer da ste samo željeli zaraditi na Covid-19 vakcinama, mogli ste jednostavno koristiti fiziološke otopine.
Onda bi i to prošlo vrlo dobro. Ne bi bilo nikakvih razvojnih radova.
Ne bi bilo nikakve štete. I svi bi bili zadovoljni.
Mogao je započeti sljedeću akciju.
Ako budemo iskreni, to bi bilo primijećeno.
Naravno, može se očekivati da neko u nekom laboratoriju provodi istraživanja.
Ali je trebalo dugo da se neke stvari otkriju.
I priličan broj ovih serija očito su bili placebi, kako je studija pokazala. Nikoga to nije smetalo.
I ako na kraju nije bilo nikakve štete – možemo to vidjeti, odšteta, sve te stvari.
Dakle, mogao si sklopiti vrlo dobar posao bez ikakvog mogućeg oštećenja.
I zato samo poslovanje nije objašnjenje.
Ono što prirodno sugeriše da se dešava nešto ozbiljnije jeste uključivanje vojske.
Generali su bili aktivni svugdje, u Americi, kao i u Njemačkoj i Austriji.
To je zaista pitanje: zašto su zdravstveni agenti na ovoj razini tako vojno pitanje?
I to se može objasniti na način koji ima smisla, jer je to bila tako velika prijetnja, tako velika opasnost.
Ali smo vidjeli dvije stvari i možemo se kasnije vratiti na njih.
Prvo, ova navodna Covid bolest, koja na kraju ipak nije imala tako veliki utjecaj.
Ljudi nisu umrli; nigdje nema stvarne viška smrtnosti. To je jedna strana medalje.
Međutim, druga strana medalje je, i ovdje se možda donekle protivurječimo vlastitom argumentu, da:
Ove vakcine, za koje znamo da ne djeluju, ne daju obećani učinak, već zapravo jedva da nekoga ubiju.
Moraš to reći tako provokativno. Premalo ljudi umire od toga.
Naravno da je užasno, počevši od prve smrti, prve žrtve. To je sasvim jasno.
I nijedna država nema pravo da bilo koga ubije ili povrijedi proizvoljno.
Ali istina je da se ono čega smo se bojali, čega su se bojali veliki umovi poput profesora Bhakdija, da će ljudi umirati
kao muhe, da će polovina cijepljenih pasti mrtva, nije dogodilo.
Da, ali ne mislim da je to zbog ovih vakcinacija.
Neke su napravljene kao placebo, druge su očito napravljene s vrlo niskim dozama koje su imale samo ograničen potencijal
za štetu, ali mnoge vakcinacije u tom smislu nisu obavljene.
Prije svega, postoje statistike koje pokazuju da su oštećenja cjepiva znatno manja u toplim
zemljama gdje se nije moglo održati hladni lanac.
To nije bio plan. Onda bi se desilo mnogo više.
A druga stvar je da potencijal za štetu još nije prošao.
Jer i dalje možemo vidjeti da umiranje traje i da neplodnost traje.
Stope nataliteta su i dalje na najnižem nivou.
To znači da je ovo vrlo dugoročni efekat koji je planiran.
I, naravno, treba dodati i činjenicu da je bilo mnogo lažnih vakcinacija.
U Njemačkoj se procjenjuje na 10 do 15 miliona.
Možda postoji još više lažnih potvrda o vakcinaciji od ljudi koji uopće nisu primili nijednu vakcinu.
I to, naravno, objašnjava zašto šteta nije još veća.
Da je ovo bilo provedeno, što znači da su svi zaista primili ove injekcije, čak i uz određenu placebo
komponentu, onda bismo imali potpuno drugačiju stopu smrtnosti.
I ionako je bilo planirano, i pretpostavlja se da će se na neki način nastaviti da se takve injekcije ponavljaju.
Kao što kažu, trebalo bi se vakcinisati protiv ovakvih respiratornih bolesti barem jednom godišnje.
I onda, naravno, ovaj potencijal za štetu eksponencijalno raste.
Također smo vidjeli da dvije, tri ili četiri injekcije odmah dovode do eksponencijalnog porasta bolesti, koje se potom – s
obzirom na ovako mješovitu kroničnu sliku raznih bolesti koje uzrokuju različite simptome zbog oštećenja
krvnih žila u različitim organima – više ne mogu pripisati nijednom određenom uzroku.
I to je zasigurno bila važna stvar kod principa oštećenja, da ga ne možete jednostavno pripisati jasnom
mehanizmu s kliničkom slikom, nego da na kraju možete reći:
Pa, i dalje dobijamo bolesti koje smo poznavali prije, određene vrste raka, srčani udari i moždani udari,
koji su samo malo češći, ali su i dalje iste bolesti.
Šta to ima veze s našim injekcijama?
Prikrivanje je ovdje vrlo važna tačka.
Zaista čudna stvar u cijeloj priči je nesumnjivo da bi se svi zaista trebali vakcinisati.
Ovo uvođenje među milijardama ljudi više se ne može objasniti logikom.
I također je vrlo teško, ako ne i nemoguće, objasniti zašto su svi igrali zajedno.
Vjerujem da je to ono što su mnogi ljudi mislili u prvih nekoliko mjeseci ove pandemije.
Kako je moguće da svi neprijateljski blokovi moći govore: "Jej, mi smo uključeni,
ubrizgavamo našu populaciju raznim supstancama."
Ali ipak, praktično su svi igrali zajedno.
Naše vrijeme je već vrlo uznapredovalo.
Još bih bio zainteresovan za temu o kojoj smo ranije razgovarali.
Ovo se kreće u smjeru socijalne politike. Kuda društvo ide?
I napravili ste vrlo zanimljivu usporedbu s prošlošću, rekavši da ovi pametni gradovi koji se sada planiraju,
15-minutni gradovi, nisu novi koncept, već da su oni zapravo već viđeni u srednjem vijeku.
Da, sloboda kretanja koju smo upoznali u posljednjim decenijama, gdje ne možemo samo slobodno kretati se u bilo kojem smjeru u
bilo koje vrijeme lokalno, nego možemo čak jednostavno uskočiti u neki oblik prijevoza i putovati
na druge kontinente, dugo vremena nije postojala.
I ne samo zato što je putovanje bilo vrlo skupo i što potrebna prevozna sredstva nisu bila dostupna,
nego jednostavno zato što to nije bilo dozvoljeno.
U to vrijeme, posebno u Njemačkoj, postojalo je mnogo malih kneževinâ, koje su nastale kao domene moći
prije otprilike 1.000 godina nakon što su skandinavski vitezovi i monasi preuzeli Evropu.
To su bile oblasti, možda prečnika od 10 ili 20 kilometara, koje su činile cijelu teritoriju pod njihovom vlašću.
I samo plemstvo, to jest, plemići, koji su bili slobodni kretati se, smjeli su otići.
Ali običnim građanima, poljoprivrednicima i onima koji su živjeli u urbanim naseljima bilo je dozvoljeno to činiti samo uz
izričitu dozvolu. U suprotnom bi odmah bili poslani u zatvor.
Postoji i dobro poznati incident koji uključuje kompozitora Johanna Sebastiana Bacha, koji se također u
jednom trenutku odselio iz svog vojvodstva Weimar.
I onda su ga jednostavno stavili u rupu na četiri sedmice, a njegova supruga nije znala gdje se on zapravo nalazi niti
hoće li se ikada vratiti. Dakle, to je bio uobičajeni slučaj.
A posebno oni koji su živjeli u utvrđenim gradovima imali su gradske zidine za zaštitu – baš kao što nam sada
svugdje obećavaju zaštitu – kako neprijatelji ne bi mogli ući.
Ali gdje nije tako lako ući, nije ni tako lako izaći.
To znači da su ova gradska vrata također bila zatvorena noću. Nitko nije mogao izaći.
To znači da biste, u najboljem slučaju, mogli izaći tokom dana, i čak tada nije bilo tako lako slobodno se kretati.
Morao si imati valjan razlog za napuštanje grada.
Ako je neko imao polje za obradu vani, to je bio valjan razlog.
Podsjeća me na period Covida, kada su govorili... Još se sjećam bivšeg kancelara Kurza, koji je filozofirao o tome
da li je šetnja dovoljno dobar razlog da se izađe iz kuće.
Naravno, tamo je oduvijek bilo slično.
To jest, gradovi su bili vrlo mali – po 5.000 stanovnika i okruženi nekom vrstom zida – kao što možete zamisliti.
To su bili oni čuveni 15 minuta koji se sada ponovo nude narodu.
Svakako biste se mogli kretati do određene mjere, ali ne dalje od toga.
I upravo je ta kontrola kretanja vrlo suštinski element autoritarnih društava.
I to samo pokazuje kuda sve ovo vodi.
Nije riječ o zaštiti ljudi, riječ je o kontroli.
A ako se vratimo ponovo u 1989. godinu, kada je pao Berlinski zid u Njemačkoj, u DDR-u.
Jedan od glavnih razloga u to vrijeme bio je ograničena sloboda kretanja.
Sloboda putovanja bila je glavni razlog koji je na kraju doveo do eskalacije ove situacije.
Nije se radilo o nedostatku slobode ili nekim drugim, apstraktnijim pitanjima, nego o želji za putovanjem
ne samo u druge zemlje Istočnog bloka, nego i na Zapad, negdje na Južnim morima ili bilo gdje drugdje.
Ljudi su sigurno s ljubomorom gledali na Zapad, gdje je tada na kratko bilo dozvoljeno slobodno kretanje.
Postaje sve rjeđe sada kada bi zračni promet trebao prestati.
Ali je DDR vrlo dobra tema. Možda ćemo to ukratko obraditi.
Uvijek nam obećavaju da nas žele zaštititi.
Oni žele da nas zaštite od klimatskih promjena i virusa i raznih drugih stvari.
Mi smo tako siromašni ljudi koji ništa ne možemo sami i trebamo državu da nas zaštiti.
I to je navodno tako uspostavljena diktatura NDR-a.
Naime, pozadina privatizacije mnogih kompanija – ili svih njih, ili, valja reći,
eksproprijacije – bila je i tamo higijenska diktatura.
Dakle, sve više stvari se razvija i izmišlja na koje poduzetnici moraju obratiti pažnju i u koje moraju ulagati.
Čak i tada, sve je bilo usmjereno na zaštitu ljudi i održavanje njihovog zdravlja.
Ono što kažete je apsolutno tačno.
Tada u DDR-u, kada su željeli stvoriti ovaj model socijalističke države, uvjeti su bili slični onima na Zapadu nakon rata,
jer su u poljoprivredi, obrtništvu i industriji još uvijek postojala privatna preduzeća koja su željeli nacionalizirati.
I tamo je, naravno, bilo moguće primijeniti prisilu, i u nekim slučajevima je to i učinjeno.
Dakle, u pojasu na granici sa Zapadnom Njemačkom, ljudi su jednostavno deportirani, a
radni kapital je jednostavno ekspropriran.
Ali inače, društvo u cjelini nije htjelo i nije moglo to učiniti tako jednostavnim.
I onda samo moraš pronaći razloge.
Baš kao što se sada mogu naći razlozi da se kaže:
Da, mi uopće ne želimo učiniti ništa loše prema tebi; to je za tvoje dobro.
A zdravlje je uvijek dobar argument za ovo.
Država se brine o zdravlju – vakcinacije bi bile zdravstvene, testovi probira bi bili zdravstveni i sve te
stvari – iako u konačnici služe samo kontroli i nadzoru.
I tako je tada u DDR-u cijela stvar već bila zloupotrebljavana. Stvoreni su higijenski propisi koje je sve bilo teže
ispuniti, kao što to sada vidimo kod malih i srednjih preduzeća.
Ne samo zdravlje, nego razmislite o svim certifikatima kvaliteta.
Uzmimo za primjer sigurnost proizvoda. Sve veći zahtjevi koji postaju sve apsurdniji. Sad sam to vidio:
Sada, ako neko prodaje muzički CD, mora imati i sliku na dnu svog online kataloga koja prikazuje omot CD-a i sam CD.
Za svaki CD je potpuno isto, ali nije važno; mora biti prikazano.
Ovo znači da moraju biti poduzeti dodatni koraci.
Opisi trebaju biti prošireni. Sve ovo košta novac – i ne postiže ništa.
Velike kompanije to i dalje mogu nekako pokriti iz svojih profita.
Oni također obično imaju dovoljno ljudskih resursa.
Ali upravo mala kompanija sa tri, četiri, pet, deset zaposlenih, koja je već na rubu,
koja više ne može da se nosi i onda se zatvara.
U redu. I onda su još nekoliko kompanija propale.
I tako su se s tim tada nosili u DDR-u.
I tako sada vidimo "konsolidaciju" – u navodnicima – tih malih i srednjih preduzeća i u našem društvu.
A medicina, posebno, uvijek se smatra čak i lakše nego druge stvari mjerom.
Jer svi odmah kažu – s obzirom na to koliko je društvo medicinizirano: "Da, ako je dobro
za naše zdravlje, onda moramo pristati na to."
To što to onda košta nečiji hljeb svakodnevice je druga stvar.
Zatim bih želio završiti s napomenom:
Dr Reuther je napisao brojne fascinantne knjige.
Možete saznati gdje ih nabaviti u našem članku, na internetu ili na Amazonu. Ali mislim da se isplati.
Stekli smo kratak uvid u to koliko tema iz medicine vrijedi poznavati.
I lično, uvijek želim više kad te slušam.
Da, drago mi je što to čujem. Hvala vam na intervjuu.
Hvala.
Zaista nezavisno novinarstvo je moguće samo uz vašu podršku.
Neodmokratijske mjere poduzete protiv Report24 često uključuju zatvaranje računa.
Molimo vas da uvijek provjerite naše trenutne bankovne podatke na report24.news//unterstuetzen. Hvala vam puno.