Medicina kao sredstvo moći za kontrolu stanovništva?
Zdravlje ili bolest kao oružje? Medicinski tretman kao smrtna zamka?
Florian Machl iz Report24 i njegov gost dr. Gerd Reuther osvijetlili su pozadinu
medicine kroz povijest na različite načine.
Ali poslušajte sami kako dr. Reuther otkriva veze uz opsežno detaljno znanje, zašto je po njegovom mišljenju
čista pohlepa za profitom nedovoljno objašnjenje i što 15-minutni gradovi imaju zajedničko s ovom temom...
Što stoji iza toga? Dr. Gerd Reuther analizira cijepljenja, moć i kontrolu
https://report24.news/what-is-behind-it-dr-gerd-reuther-anal yses-vaccinations-power-and-control/] Dobrodošli na Report24.
Moje ime je Florian Machl, a danas u našem studiju imamo predavača dr. Gerd Reuter. Dobrodošli.
Bok.
Dr. Reuther, prije nekog vremena napisali ste vrlo uspješnu knjigu, koja vas je, da tako
kažemo, učinila vrlo poznatim u glavnom toku.
To su bila vrlo različita vremena, to je bilo prije 2020.
Možda bismo mogli početi s ovim radom, što vas je motiviralo i što se iz njega može naučiti.
Da, to je bio "Obmanuti pacijent", 2017., u vrijeme kada bi čak i vodeći izdavač prihvatio takav rukopis i bilo je
moguće otvoreno kritizirati medicinski sustav u svim smjerovima kako bi se istina iznijela na vidjelo.
Ovo je sada postalo sve teže.
Također je gotovo nemoguće prenijeti ovo širokoj publici, jednostavno zato što je manje informacijskih kanala.
Ali moja je motivacija u to vrijeme bila ta da sam tijekom 30 godina svog profesionalnog života shvatio da je u medicini mnogo
toga jednostavno pogrešno ili, treba reći, temeljno manjkavo.
Zdravlje je najvažniji prioritet, ali se za njega zapravo ne planira, jer je, nažalost, već nekoliko stotina godina
medicinska industrija usmjerena na bolest, a ne na zdravlje.
Postoji poznata izreka da se novac može zaraditi samo od bolesnih, a ne od zdravih, iako
je, čini se, nekada postojao i drugi sustav.
Izvještaji iz Kine sugeriraju da su nekada stvari bile drugačije.
Platili ste liječniku da ostanete zdravi, što zapravo zvuči mnogo privlačnije.
Vi ste medicinski povjesničar, što vam daje puno vremena za proučavanje činjenica, i imam dojam da se stvari sada sve
više kreću u smjeru društvene kritike ili razmatranja društva u cjelini, za koje je zdravlje, naravno, vrlo važna tema.
I kratko smo razgovarali unaprijed, svijet se trenutno zapravo suočava s prilično neugodnom situacijom.
Da, istina je da me je interes za zdravlje i zapošljavanje prvenstveno naveo da razmotrim društvene aspekte.
S jedne strane, ovo je osvrt na povijest, što je važno za medicinu i ne može se obaviti bez uzimanja društvenih uvjeta u obzir.
Zatim je moja supruga povjesničarka, što je bio još jedan razlog za ispitivanje povijesnih okolnosti.
Ali ta uska povezanost između medicine i povijesti uvijek je postojala, a s Covidom-19 postala je osobito očita
da se medicinske kampanje koriste za kontrolu društva.
Osim što to nije bio prvi put, jer je medicina zapravo uvedena u 13. stoljeću kao akademska
sveučilišna medicina kako bi utjecala na društvene uvjete.
U to je vrijeme prvenstveno Crkva nastojala uspostaviti ovu novu medicinsku profesiju.
A čemu su joj trebali liječnici?
U konačnici, kako utvrditi tko u društvu je bolestan, tko ima zdravstveni problem.
Tako si brzo saznao za utjecajne ljude.
A onda je bilo riječ o moći, možda o nasljedstvima, pa su ljudi željeli biti informirani u ranoj fazi.
A uz medicinske mjere koje su tada bile predstavljene kao koncept liječenja poznat kao humoralna teorija,
bilo je također moguće namjerno oštetiti zdravlje ljudi.
Dakle, bilo je moguće izazvati bolesti. To nije bilo moguće samo u naše vrijeme, nego i tada.
Na primjer, masti na bazi žive mogle bi se koristiti za izazivanje određenih osipa na
koži. A onda bi ljudi govorili da netko ima gubu.
I leprom je tada bila dijagnoza koja je u Europi dovodila do društvenog isključenja, ali ne i u drugim zemljama.
U islamskom društvu osoba oboljela od gube, koja je imala kožne simptome zbog kojih bi dijelovi nosa ili uha mogli
biti razjedeni, mogla je nastaviti normalno živjeti u društvu.
Ali u kršćanskom Zapadu Crkva ga je definirala na takav način da osoba mora napustiti
društvo – noseći sa sobom svu svoju imovinu.
I ta je imovina potom morala biti preraspodijeljena novim vlasnicima.
Dakle, to je bio vrlo praktičan način da se riješite neželjenih ljudi.
Lepru nije bilo prije nego što je kršćanstvo postalo dominantna religija u Europi.
Uvijek se govorilo da je ovo uvedeno s križarskim ratovima.
Možda je bilo i jedna ili dvije nove bolesti.
Ali ovaj model korištenja bolesti, vidljive bolesti, za isključivanje nekoga iz društva, da se riješe te osobe.
Dakle, netko poput Donalda Trumpa, na primjer, danas bi mogao biti zaražen gubom da je živio u to vrijeme.
A onda, bez suđenja, moralo bi se reći: gospodine Trump, žao nam je.
Nažalost, morali su napustiti društvo i sada moraju živjeti na sigurnom mjestu ovdje u
predgrađu te im više nije dopušteno nastupati.
Dakle, to je tada uvedeno, što je s Covidom ponovno postalo relevantno, da su ljudi govorili: da, to su
bolesni ljudi, moraju biti izolirani na ograničeno vrijeme. Kod gube, to je bilo trajno.
A u daljnjem tijeku događaja bilo je riječ i o primjeni tih radikalnih mjera ... – primijenjene su
velike količine otrovnih tvari, stvari koje je danas teško zamisliti: arsen, živa, antimon.
U odgovarajućoj dozi, sve su to bile smrtonosne tvari.
To znači da se svaka beznačajna bolest može pretvoriti u smrtonosnu zamku.
I odjednom nam se to opet čini poznatim. Kako je to opet funkcioniralo s Covidom?
Obična, bezopasna gripa koja se zvala Covid. A uz odgovarajuće lijekove, misleći pritom posebno na sjevernu Italiju, cijela je
stvar odjednom postala smrtonosna zamka za mnoge starije osobe.
Zatim su navodno umrli od gripe, iako su zapravo umrli od tretmana.
I koncept je tada već bio uveden.
A ako netko misli da je ono što govorim pretjerano, postoji i redovnik Abraham a Santa Clara, koji je o tome pisao u
18. stoljeću, na prijelazu iz 17. u 18. stoljeće, i rekao:
Da, medicinska profesija je dozvola za nekažnjeno ubijanje.
A to je bio insajder, pa je znao koju je ulogu medicina imala u društvu.
I opet to vidimo sada sa svim tim cijepljenjima; to je također agenda koja nije usmjerena na zdravlje, nego, naprotiv.
I cijela ta igra, u navodnicima "igra", ova zla igra, u suštini se odvija u valovima od 13. stoljeća i posebno se pojačava
kao epidemijske bolesti kad god postoje društveni problemi.
Ako vam treba cijela stvar, baš kao što vam sada treba Covid uz financijsku krizu, prva kuga je izbila u 14.
stoljeću, 1347. godine, nakon tadašnje bankovne krize u Firenci.
To znači da uvijek postoji vrlo bliska veza između zdravstvenih i društvenih zbivanja, odnosno
društvenih problema koji prijete vladajućoj eliti.
I tada zdravlje koristiš kao oružje.
Pozadina ovoga je izuzetno uzbudljiva.
Naravno, vjerujem da je uvijek uključeno mnogo zamaha.
Kad govorimo o cijepljenju, može se zaraditi milijarde.
To znači, po mom mišljenju, da ne mora uvijek biti zlonamjernost; još nemam konačan stav o tome, ali ne mora uvijek biti
zlonamjernost, to može biti jednostavno pohlepa kad razviješ "lijek" u navodnicima koji
zapravo ne čini ništa, a može čak biti i štetan.
I s kojim možete zaraditi milijarde i uvjeriti vlade: toliko je važno, spašava toliko života, svatko ga mora imati.
Mogli bismo pogledati Ameriku, na primjer, gdje je više od 70 takvih cijepljenja sada obavezno ili planirano za djecu.
Ne znam koliko se to strogo provodi u svakoj saveznoj državi.
Ali barem sam svjestan činjenice da je prije nekoliko desetljeća bilo oko deset takozvanih zaštitnih cijepljenja,
a sada ih je gotovo sto zakazanih do navršene 18. godine.
Jasno je da ovo uglavnom pokreću profitni motivi, jer su ljudi postojali milijune godina i
vrlo, vrlo dugo su se snašli bez tih cjepiva.
Ali pogledajmo brzo Ameriku.
Pa, mislim da interes za profit ipak ne uspijeva, jer ako pogledamo ovaj program, on je
doveo do pojave velikog broja kroničnih bolesti.
Divno je što je Robert Kennedy Junior sada objavio javni video u kojem ističe da su se stvari u SAD-u nekada
razlikovale – naime da Amerikanci, u usporedbi s drugim zemljama, nisu bili bolesniji niti su živjeli kraće.
I sve se to tek razvilo tijekom 1980-ih i 1990-ih, paralelno s ovom agendom cijepljenja, kao i s porastom visoko prerađene,
sve sintetičnije hrane koju ljudi konzumiraju u raznim oblicima.
Ovo su ključni događaji koji su doveli do sve većeg pogoršanja zdravlja.
A ako vidite da se ovo događa tijekom vremena i da nema proturegulacije, onda mora postojati koncept iza toga.
Jer tada znaš da ovaj način na koji nekako razbolijevaš zdrave ljude besmislenim lijekovima ili nezdravim
načinom života zapravo funkcionira samo ograničeno vrijeme.
Jer će tada previše ljudi biti bolesno i to više neće raditi.
Suprotno tome, oduvijek je bilo moguće, kao što je bio slučaj u našoj zemlji posljednjih desetljeća, sve
više poslovati sa zdravim ljudima, a da ih se ne razboli.
Dakle, svi ti preventivni probirni testovi možda ne čine nikakvu štetu, ali su unatoč tome postali ogroman posao.
Pa, to svakako uvijek ima ulogu u svim pripremama koje se plasiraju na tržište.
Ali bez ove agende štete, ne mislim da postoji nikakvo objašnjenje za sve ove vakcinacije.
Počelo je rano, s fokusom na ove vrlo, vrlo rijetke bolesti koje nikada nisu bile društveni problem.
Dakle, sada su ospice i zaušnjaci oduvijek bili vrlo rijetki u svakom društvu.
A kompulzivno sprječavanje toga pokušajem da se svede na nulu, što je potpuno besmisleno i nemoguće u bilo kojem
biološkom procesu, koncept je koji ne može dugo biti komercijalno održiv, jer će se brzo pokazati manjkavim.
Mnogi kažu da iza ovoga ne stoji samo farmaceutska industrija, nego i smanjenje populacije.
I to je otvoreno izjavljeno – Klub Rim, navodno nas je previše ljudi na ovom svijetu.
Sada, naravno, mora se reći jedno: ove masovne vakcinacije i druge medicinske intervencije uglavnom pogađaju
zemlje koje nemaju vrlo visoke stope nataliteta, gdje se navodno stanovništvo zapravo smanjuje.
Sada bi se, kao kontrargument, moralo pretpostaviti: zašto se takvi medicinski eksperimenti, ako ih
tako želimo nazvati, ne provode, na primjer, u Africi?
Ili u Aziji, gdje imamo ogromne zemlje. Pa, populacija Kine se smanjuje.
Indija, međutim, izgleda potpuno suprotno. Tamo imamo više od milijardu ljudi koji su vrlo željni
razmnožavanja, kao što je često slučaj s siromašnijim kulturama.
Pa zašto se ovdje takve stvari tako snažno provode, a tamo očito uopće ne?
Pa, to je uglavnom tamo obavljeno.
Ako pogledamo posljednjih nekoliko desetljeća, ovi eksperimenti cijepljenja, s jasnom namjerom nanošenja štete populaciji i
njenog učinjenja neplodnom, odvijali su se u Africi i Indiji.
Koliko mi je poznato, u Indiji su također pokrenute neke tužbe protiv Billa Gatesa u tom pogledu.
A u Africi je također bila ova velika kampanja u kojoj su davali cjepiva protiv tetanusa, koja bi, po mom mišljenju,
trebala biti ponovljena svakih šest mjeseci, što su čak i zagovornici cijepljenja smatrali neshvatljivim.
I gdje su aktivisti unutar Katoličke crkve otkrili da je sadržavalo tvari osmišljene da uzrokuju neplodnost.
Sve je to onda, naravno, prekinuto.
Nije bilo više održivo nakon što je bilo izloženo.
I skepticizam prema cijepljenju, blago rečeno, sada je izuzetno visok u tim takozvanim zemljama u razvoju.
To znači da im je dovoljno samo vidjeti da je stigao tim za cijepljenje sastavljen od bijelih ljudi.
Timovi za cijepljenje također su više puta bili pretučeni i vratili su se praznih ruku.
Mislim da je u posljednjih nekoliko desetljeća prihvaćanje među stanovništvom zapravo palo na gotovo nulu.
Sada je jasno da se tako potpuno besmislena kampanja cijepljenja poput one u Gazi mogla provesti samo pod ovim
potpuno grotesknim uvjetima tijekom prekida vatre – kada ljudi zapravo nisu mogli pobjeći.
I možda mu je ovaj primirje dao još jednu priliku da dođe do daha ili da ponovno dobije hrane i svježe vode.
Ali pod uvjetom da iskoriste priliku i cijepe svoju djecu.
Dakle, to je očito bilo moguće samo pod ovim prisilnim uvjetima, jer bi u drugim zemljama, gdje
stanovništvo još uvijek može pobjeći, odmah pobjegli.
To me je zapelo za oko, ako smijem nakratko prekinuti, u Gazi – to bi zapravo bila tema na koju sam želio vratiti.
Jako sam se iznenadio kad sam vidio zašto se sada na Zapadu predstavljaju kao veliki
dobrotvori koji cijeplje tu siromašnu djecu.
Koja je to bila vakcinacija? I postoji li ikakav osnov za tvrditi da je ova vakcinacija korisna za ljude?
Da, to je dječja paraliza, što je potpuno apsurdno.
Prvo, suprotno ovoj stalnoj tvrdnji glavnih tokova, dječja paraliza nije zarazna bolest, niti je virusna bolest.
Polio je zapravo simptom, naime opuštena paraliza, koja nastaje pod utjecajem toksina.
U to vrijeme, u prvoj polovici 20. stoljeća, ovi su pesticidi korišteni u poljoprivredi, prvo na bazi arsena, a kasnije DDT.
Međutim, i drugi toksini mogu uzrokovati flaskidnu paralizu u bilo kojoj dobi, jer se obično
koriste toksini koji utječu na živčane stanice.
I, naravno, što je dijete manje, odnosno što je osoba mlađa, to ima manji distribucijski volumen i što su te tvari toksičnije.
I zato je dječja paraliza tada uglavnom pogađala djecu, iako je uvijek bilo i bolesnih odraslih.
U svakom slučaju, polio nema smisla jer trovanje nikakvim cjepivom nije moguće spriječiti; to jednostavno nije moguće.
A druga stvar je da se, naravno, u područjima pogođenim katastrofama javljaju određene bolesti, zarazne
bolesti uzrokovane zagađenjem vode i nestašicom hrane.
Zatim tu su gripa, sve bolesti povezane s proljevom, sve te bolesti – samo pomislite na koleru i tifus, to je
zapravo ono – ili dizenterija, koja predstavlja opasnost kad god je negdje rat, rizik od epidemija.
Ali dječja paraliza se ne javlja osim ako, na primjer, nije upotrijebljen otrovni plin.
Ako bi se upotrijebio otrovni plin, onda bi, naravno, došlo i do trovanja živaca i odgovarajuće paralize, što bi se
potom moglo pripisati dječjoj paralizi tvrdeći da su markeri poliovirusa pronađeni negdje u kanalizaciji.
Ali u suštini, kroz stoljeća, kao što svi znamo iz ratnih zona, nikada nije bilo epidemije paralize
dječje paralize povezane s borbenim operacijama.
Dakle, ovo još jednom jasno pokazuje da ovdje djeluje potpuno drugačija agenda i da moramo pretpostaviti da postoji
agenda koja ima za cilj nanijeti štetu, agenda koja ima za cilj uzrokovati neplodnost među stanovništvom.
Jesi li temeljito proučio argumente za cijepljenje protiv dječje paralize u ovoj posebnoj ratnoj zoni?
I meni se to čini vrlo čudnim. Mora postojati neke brojke koje pokazuju da se takvi slučajevi zaista događaju tamo.
Da, koliko mi je poznato, govorilo se o jednom slučaju koji se dogodio, međutim ova paraliza je bila uzrokovana.
A ovaj bi pojedinačni slučaj predstavljao prijetnju neposredne masovne epidemije.
Danas nam ne treba mnogo. To je kao ona poznata vreća riže koja negdje padne i svi odmah reagiraju.
To je tipično ponašanje Svjetske zdravstvene organizacije, da zapravo ništa ne treba poduzeti.
Znamo iz slučajeva testiranja na Covid-19 da je bilo oko 7000 pozitivnih testova kada je pandemija proglašena diljem svijeta,
ali ne znamo jesu li neki od tih slučajeva uopće bili bolesni.
I to, na primjer, da je nedavno objavljen izvještaj u kojem se navodi da su se slučajevi
ospica povećali za 20 posto diljem svijeta.
Međutim, ako pročitate publikaciju Svjetske zdravstvene organizacije, vidjet ćete da se temelji na
simulacijama i da iza nje ne stoje stvarni podaci.
Čak je i u ovom radu navedeno – jer bi stvarni podaci opažanja prijavljeni diljem svijeta zapravo učinili scenarij
preniskim, tj. podcijenili ga – da su napravljene projekcije.
Dakle, to je drugo značenje riječi "projekcija", da su simulacijski modeli sada generirali brojke koje
jednostavno ne mogu biti točne. A zatim možete razmotriti pojedine zemlje, kao i broj smrtnih slučajeva.
Ovo uopće ne odgovara podacima objavljenim tijekom posljednjih nekoliko desetljeća, gdje je zabilježeno samo nekoliko
stotina slučajeva. Da bi ovaj rizik za populaciju uopće postojao, svake bi godine moralo biti desetke tisuća slučajeva.
Dakle, možemo vidjeti da nije važno je li se nešto doista dogodilo ili ne; samo to izmisliš i tvrdiš da se dogodilo.
A ako provedu bilo koji test koji nam ne govori ništa – kao što znamo kod Covida, PCR test – mogu odmah objaviti
slučajeve koji navodno postoje, a nikada nisu ni postojali.
I onda je to u svim novinama diljem svijeta i događa se katastrofa – i strah se uvlači.
Zato smo to spomenuli u svojoj povijesti epidemija u knjizi "Hauptsache Panik" (Glavno je panika); to je ključna točka.
Oni uvijek pokušavaju usaditi strah, jer strah sprječava ljude da jasno razmišljaju.
A danas se strah u medijima može vrlo učinkovito stvoriti objavljivanjem brojki, ogromnih opasnosti i potencijalnih rizika,
iako nitko na terenu zapravo ne može potvrditi postoje li oni.
A kad netko to učini, shvati da to uopće nije ništa.
Problem je uvijek tamo gdje nisi.
Čini se da su problemi ove matematičke igre, koje smo vidjeli tijekom pandemije Covida, takozvane.
Ali vidimo istu stvar s klimatskim promjenama, gdje se panika također stvara na temelju
izračuna koji u praksi uopće nisu vidljivi.
I također se njome manipulira na svakom koraku, uključujući i na ulaznim točkama.
Na primjer, uopće ne vjerujem ovim mjerenjima u otpadnim vodama kad je riječ o ovoj pandemijskoj priči.
Jednom sam ovo također izračunao fizički.
Bilo bi to kao da baciš kristal šećera u bazen i onda ga pokušavaš izmjeriti na drugoj strani, što ne
mogu. Nekoliko znanstvenika mi je to također potvrdilo.
Pa mislim da je sve to hokus-pokus.
Isto vrijedi i za određivanje temperature s 20 mjernih postaja u moru i tvrdnju da znamo kakva je bila prije 100.000 godina.
Dakle, ova su mjerenja potpuna besmislica. Možda se možemo vratiti na temu ospica.
Ovo je trenutno ponavljajući problem u Njemačkoj, gdje su napetosti visoke jer je de
facto uveden zahtjev za indirektno cijepljenje.
I postoji jedna stvar koja me zanima. Mislim da sam to čuo od tebe na događaju MWGFD-a:
Ove dječje bolesti zapravo bi mogle imati pozitivan učinak na ljude. Je li to istina?
Da, problemi s nicanjem zuba stari su koliko nam povijesni zapisi dopuštaju da znamo.
Oni su oduvijek postojali i, za razliku od našeg vremena, nikada nisu bili proglašeni problemom.
Imamo opise ospica, velikih boginja, skarlatina i rubeole iz prethodnih stoljeća, iz kojih možemo
zaključiti da su to bile bolesti o kojima je riječ.
Ali prvo je rečeno da su to bili problemi u fazi učenja i da će djeca sve to preživjeti.
I tek su ovdje rekli: da, i odrasli su također u opasnosti.
I drugo, ta bi smrtnost bila podrazumijevana.
Dakle, o ospicama su u ovom kontekstu iznošene apsurdne tvrdnje, poput one da će jedna od 100 osoba koje se
zaraze ospicama umrijeti, iako je godinama taj omjer uvijek bio jedan prema tisuću.
Ali to više nije istina za industrijalizirane zemlje. U najboljem slučaju to je jedan na 5.000, što bi, uz 50 slučajeva ospica
u Njemačkoj, značilo da se jedna smrt događa svakih 100 godina.
A onda se postavlja veliko pitanje je li ova smrt zapravo uzrokovana bolešću.
Jer biste to mogli reći samo ako bolest ostane neliječena. I ako, ostavljena bez liječenja, netko umre.
Ali tko ostaje neliječen? U industrijaliziranim zemljama nitko.
To znači da se provode tretmani. I svi ti tretmani nose rizike.
A u slučaju ospica posebno, postoji nekoliko studija koje su otkrile da je ova izuzetno visoka groznica,
koja može nakratko doseći i do 41 stupanj, vrlo važan iscjeljujući odgovor za bolesnike.
Kad ova groznica prođe, bolest nestane i preživiš sve to. I sve je gotovo i imaš doživotni imunitet.
Međutim, kroz mnoge generacije medicina nije imala drugog cilja osim uklanjanja simptoma, uključujući groznicu.
To znači da se čak i tjelesna temperatura od 38,5 stupnjeva sada liječi radi snižavanja groznice.
Ovo također narušava mehanizme zacjeljivanja tijela, pa se mora pretpostaviti da je nekoliko smrtnih slučajeva
koji se dogode zapravo posljedica takvog lošeg postupanja.
Da ne spominjemo da se druge droge koriste eksperimentalno, što može imati štetne, pa čak i kobne posljedice, osobito kod djece.
Ali moraš to vidjeti u kontekstu.
Znam za neke smrti za koje se u Njemačkoj tijekom posljednjih 20 godina tvrdi da su uzrokovane ospicama kod odraslih. To su bili
slučajevi u kojima su se odrasli, zbog straha od zaraze ospicama jer je dijete bilo bolesno, cijepili i potom ubrzo umrli.
Gdje se mora reći: da, je li to bio ospicij koji još nije bio prisutan? Ili je to bila vakcinacija?
Dakle, gotovo je sigurno bila to cijepljenje, koje je također kontraindicirano prema konvencionalnoj medicini. Ako postoji
epidemija, ako postoji moguća infekcija u kući, tada ne biste trebali obaviti cijepljenje, čak i ako vjerujete u cijepljenje.
I to je sada ponovno učinjeno s Covidom-19.
Pripisuje se globalna pandemija i provodi se kampanja cijepljenja.
Ovo je u suprotnosti s pravilima konvencionalne medicine, koja već 300 godina promiče ove vakcine.
Mnoge stvari koje pokreću ljude imaju vrlo lijepu priču iza sebe.
I priča iza toga – jer cijepljenje zvuči lijepo, zar ne?
Cijepljenjem se imunizirate malom količinom tvari, a zatim možete steći određeni imunitet.
Ono što me zadivljuje, a o čemu se ne raspravlja dovoljno, jest činjenica da ljudi zaboravljaju kako bolesti ulaze u tijelo.
Bolesti ne ulaze injekcijama ni u koji mišić ni u krvotok, nego ulaze kroz nos, kroz usta, kroz sluznice, bilo gdje.
A ovdje se postavlja pitanje bi li učinkovita cjepiva, ako takva uopće postoje, zapravo trebala početi odatle.
Da, to je vrlo važna točka koju iznosite.
Jer je potpuno neprirodno unijeti bilo kakvu otrovnu tvar u tijelo, bilo nožem ili iglom.
To je fizički napad i ništa drugo. I to je za tijelo alarmna situacija.
Slično tome, ako padnemo s bicikla, ogrebemo koljeno i zatim neka prljavština s ceste dospije u tkivo,
imunološki sustav mora reagirati što je moguće jače.
Ali to nije prirodna situacija kod zarazne bolesti.
Zarazna bolest, kao što ste ispravno naveli, nekako se upija kroz kožu i sluznice.
Mnogi mehanizmi i danas ostaju neobjašnjeni. I tamo djeluju obrambeni mehanizmi.
Naša biologija, kao i biologija drugih sisavaca na ovoj planeti, specijalizirana je za ovo.
A ako sada ubrizgam tvar u tkivo ramenskog mišića koja bi zapravo mogla pokrenuti koristan mehanizam u imunološkom sustavu, to ne
znači nužno da će se išta dogoditi na uobičajenom mjestu uboda.
To je potom priznato, premda vrlo kasno, od strane američkog apologeta cjepiva, gospodina Faucija,
koji je rekao da to zapravo nema nikakvog smisla.
Da biste to učinili, radili biste to putem nosne sluznice, koristeći sprej ili nešto slično.
Ali očito to nije bilo moguće. I danas to nije moguće. Ne radi.
Jednostavno nema dokaza da ove mjere zapravo imaju smisla. I prije otprilike 250 godina bio je engleski kirurg koji je to tada
dokazao s ovim cijepljenjima protiv boginja ubrizgavanjem tog supstrata boginja, tog
gnoja boginja, u kožu bez izazivanja krvarenja.
Ili čak dublje pod kožu i u mišiće, a zatim je promatrao što se dogodilo.
I željena reakcija, da se pojave ove vakcinske boginje, dogodila se samo kad ih je ubo u kožu, ali ne duboko.
Na temelju toga je tada zaključio da cijepljenje protiv boginja izaziva samo željeni imunološki odgovor i
nije opasno jer ostaje na koži i ne dolazi do krvarenja.
I to je temeljno saznanje, jer ono što kod nas pokreće imunološki odgovor je koža ili
sluznica. Ali ne potkožno masno tkivo i ne mišići.
I usuđujem se reći da da su ono što su nazivali cjepivima protiv Covida danas primijenili jednostavnim ubrizgavanjem u kožu,
bez ikakvog kontakta s krvlju, ne bismo vidjeli nikakvu korist.
Ali vjerojatno ne bismo vidjeli nijednu mrtvu ili bolesnu osobu.
Šteta bi vjerojatno bila manja, da.
Posao je mogao biti sklopljen.
Ovo nas vraća na početnu točku naše rasprave, naime da očito nije riječ samo o poslovanju.
Jer da ste samo htjeli zaraditi na cijepljenju protiv Covid-19, mogli ste jednostavno koristiti fiziološke otopine.
Onda bi to također prošlo vrlo dobro. Ne bi bilo nikakvih razvojnih radova.
Ne bi bilo nikakve štete. I svi bi bili zadovoljni.
Netko je mogao započeti sljedeću akciju.
Da budem iskren, to bi bilo primjetno.
Naravno, može se očekivati da netko u nekom laboratoriju provodi istraživanja.
Ali trebalo je dugo da se neke stvari otkriju.
I priličan broj tih serija očito su bili placebi, kako je pokazala studija. Nitko se time nije zamaralo.
I ako na kraju nije nastala nikakva šteta – možemo to vidjeti, odšteta, sve te stvari.
Dakle, mogao si sklopiti vrlo dobar posao bez ikakvog mogućeg oštećenja.
I zato samo poslovanje nije objašnjenje.
Ono što prirodno sugerira da se događa nešto ozbiljnije jest uključivanje vojske.
Generali su bili aktivni svugdje, u Americi kao i u Njemačkoj i Austriji.
To je doista pitanje: zašto su zdravstveni agenti na ovoj razini tako vojno pitanje?
I to se može objasniti na način koji ima smisla, jer je to bila tako velika prijetnja, tako velika opasnost.
Ali vidjeli smo dvije stvari i možemo se kasnije vratiti na njih.
Prvo, ta navodna Covid bolest, koja na kraju nije imala tako velik utjecaj.
Ljudi nisu umrli; nigdje nema stvarne viška smrtnosti. To je jedna strana medalje.
Međutim, druga strana medalje je, i ovdje se možda donekle proturječimo vlastitom argumentu, da:
Ove cjepiva, za koja znamo da ne djeluju, ne daju učinak koji su nam obećali, već zapravo jedva da nekoga ubiju.
Moraš to reći tako provokativno. Premalo ljudi umire od toga.
Naravno da je užasno, počevši od prve smrti, prve žrtve. To je sasvim jasno.
I nijedna država nema pravo proizvoljno ubiti ili ozlijediti bilo koga.
Ali istina je da se ono čega smo se bojali, čega su se bojali veliki umovi poput profesora Bhakdija, da će ljudi umirati
kao muhe, da će polovica cijepljenih pasti mrtva, nije dogodilo.
Da, ali ne mislim da je to zbog ovih cijepljenja.
Neke su napravljene kao placebi, druge su očito napravljene s vrlo niskim dozama koje su imale samo ograničen potencijal
za štetu, ali mnoge vakcinacije u tom smislu nisu provedene.
Prije svega, postoje statistike koje pokazuju da su oštećenja cjepiva znatno manja u toplim
zemljama gdje se nije moglo održati hladni lanac.
To nije bio plan. Tada bi se dogodilo mnogo više.
A druga stvar je da potencijal za štetu još nije prošao.
Jer još uvijek vidimo da umiranje traje i da neplodnost traje.
Stope nataliteta su i dalje na najnižoj razini.
To znači da je ovo vrlo dugoročni učinak koji je bio planiran.
I, naravno, treba dodati i činjenicu da je bilo mnogo lažnih cijepljenja.
U Njemačkoj se procjenjuje na 10 do 15 milijuna.
Možda postoji još više lažnih potvrda o cijepljenju od ljudi koji uopće nisu primili nijednu cjepiv.
I to, naravno, objašnjava zašto šteta nije još veća.
Da je ovo provedeno, što znači da su svi zaista primili te injekcije, čak i uz određenu komponentu
placeba, onda bismo imali potpuno drugačiju stopu smrtnosti.
I ionako je bilo planirano, i trebalo bi se nastaviti provoditi u nekom obliku, da se takve injekcije daju ponovno.
Kako kažu, trebali biste se cijepiti protiv ovakvih respiratornih bolesti barem jednom godišnje.
I onda, naravno, ovaj potencijal za štetu eksponencijalno raste.
Također smo vidjeli da dvije, tri ili četiri injekcije odmah dovode do eksponencijalnog porasta bolesti, koje se potom – s
obzirom na takvu mješovitu kroničnu sliku raznih bolesti koje uzrokuju različite simptome zbog oštećenja krvnih žila u
različitim organima – više ne mogu pripisati određenom uzroku.
I to je zasigurno bila važna stvar kod načela oštećenja, da ga ne možete jednostavno pripisati jasnom
mehanizmu s kliničkom slikom, nego da na kraju možete reći:
Pa, i dalje dobivamo bolesti koje smo poznavali prije, određene vrste raka, srčani udar i moždani udar,
koji su samo malo češći, ali to su i dalje iste bolesti.
Što to ima veze s našim injekcijama?
Prikrivanje je ovdje vrlo važna točka.
Zaista čudna stvar u cijeloj priči je nesumnjivo da bi se svi doista trebali cijepiti.
Ovo uvođenje među milijardama ljudi više se ne može objasniti logikom.
I također je vrlo teško, ako ne i nemoguće, objasniti zašto su svi sudjelovali.
Vjerujem da su mnogi ljudi to mislili u prvih nekoliko mjeseci ove pandemije.
Kako je moguće da svi neprijateljski blokovi moći govore: "Jej, uključeni smo, ubrizgavamo našu populaciju raznim tvarima."
Ali svejedno, gotovo svi su igrali zajedno.
Naše je vrijeme već vrlo uznapredovalo.
Još bih bio zainteresiran za temu o kojoj smo prethodno razgovarali.
Ovo se kreće u smjeru socijalne politike. Kamo društvo ide?
I napravili ste vrlo zanimljivo usporedbu s prošlošću, rekavši da ovi pametni gradovi koji se sada planiraju,
15-minutni gradovi, nisu novi koncept, već da se to zapravo već moglo vidjeti u srednjem vijeku.
Da, sloboda kretanja koju smo upoznali u posljednjim desetljećima, gdje se ne samo da možemo slobodno kretati u bilo
kojem smjeru u bilo koje vrijeme lokalno, nego možemo jednostavno uskočiti u prijevozno sredstvo i
putovati na druge kontinente, dugo vremena nije postojala.
I ne samo zato što je putovanje bilo vrlo skupo i što potrebna prijevozna sredstva nisu bila
dostupna, nego jednostavno zato što to nije bilo dopušteno.
U to vrijeme, osobito u Njemačkoj, postojalo je mnogo malih knežanstava koja su nastala kao domene moći
prije otprilike 1000 godina nakon što su skandinavski vitezovi i redovnici preuzeli Europu.
To su bile površine, možda promjera 10 ili 20 kilometara, koje su činile cijelu teritoriju pod njihovom vlašću.
I samo plemstvo, to jest plemići, koji su bili slobodni kretati se, smjeli su otići.
Ali obični građani, seljaci i oni koji su živjeli u urbanim naseljima smjeli su to činiti samo uz
izričitu dozvolu. Inače bi odmah bili poslani u zatvor.
Postoji i dobro poznati incident koji uključuje skladatelja Johanna Sebastiana Bacha, koji se također u
jednom trenutku odselio iz svog vojvodstva Weimar.
I onda su ga jednostavno stavili u rupu na četiri tjedna, a njegova supruga nije znala gdje se zapravo nalazi niti
hoće li se ikada vratiti. Dakle, to je bio uobičajeni slučaj.
A osobito oni koji su živjeli u utvrđenim gradovima imali su gradske zidine za zaštitu – baš kao što nam sada
svugdje obećavaju zaštitu – kako neprijatelji ne bi mogli ući.
Ali gdje nije tako lako ući, nije ni tako lako izaći.
To znači da su ta gradska vrata također bila zatvorena noću. Nitko nije mogao izaći.
To znači da biste, u najboljem slučaju, mogli izaći tijekom dana, a čak ni tada nije bilo tako lako slobodno se kretati.
Morao si imati valjan razlog za napuštanje grada.
Ako je netko imao polje za obrađivanje vani, to je bio valjan razlog.
Podsjeća me na razdoblje Covida, kad su govorili... Još se sjećam bivšeg kancelara Kurza kako je filozofirao o
tome je li šetnja dovoljno dobar razlog za izlazak iz kuće.
Naravno, tamo je oduvijek bilo slično.
To jest, gradovi su bili vrlo mali – imali su oko 5.000 stanovnika i bili su okruženi
nekom vrstom zida – kao što možete zamisliti.
To su bili oni poznati 15 minuta koji se sada ponovno nude narodu.
Svakako biste se mogli kretati do određene mjere, ali ne i dalje od toga.
I upravo je ta kontrola kretanja vrlo bitan element autoritarnih društava.
I to samo pokazuje kamo sve to vodi.
Nije riječ o zaštiti ljudi, riječ je o kontroli.
A ako se vratimo ponovno u 1989. godinu, kada je pao Berlinski zid u Njemačkoj, u DDR-u.
Jedan od glavnih razloga u to vrijeme bio je ograničena sloboda kretanja.
Sloboda putovanja bila je glavni razlog koji je na kraju doveo do eskalacije ove situacije.
Nije se radilo o nedostatku slobode ili nekim drugim, apstraktnijim pitanjima, nego o želji za putovanjem
ne samo u druge zemlje Istočnog bloka, nego i na Zapad, negdje na Južnim morima ili bilo gdje drugdje.
Ljudi su sigurno s ljubomorom gledali prema zapadu, gdje je tada na kratko bilo dopušteno slobodno kretanje.
Postaje sve rjeđe sada kada bi zračni promet trebao prestati.
Ali DDR je vrlo dobra tema. Možda ćemo to ukratko obraditi.
Uvijek nam obećavaju da nas žele zaštititi.
Oni žele zaštititi nas od klimatskih promjena i virusa i raznih drugih stvari.
Mi smo tako siromašni ljudi koji ništa ne možemo sami i trebamo državu da nas zaštiti.
I to je navodno tako uspostavljena diktatura DDR-a.
Naime, pozadina privatizacije mnogih tvrtki – ili čak svih njih, ili, treba reći,
eksproprijacije – bila je i tamo higijenska diktatura.
Dakle, sve se više stvari razvija i izmišlja na koje poduzetnici moraju obratiti pažnju i u koje moraju ulagati.
Čak i tada sve je bilo usmjereno na zaštitu ljudi i održavanje njihovog zdravlja.
Ono što kažete je apsolutno točno.
Tada u DDR-u, kad su željeli stvoriti taj model socijalističke države, uvjeti su bili slični onima na Zapadu nakon rata,
jer su u poljoprivredi, obrtništvu i industriji još uvijek postojala privatna poduzeća koja su htjeli nacionalizirati.
I tamo je, naravno, bilo moguće postupati prisilno, a u nekim je slučajevima to i učinjeno.
Dakle, u pojasu na granici sa Zapadnom Njemačkom, ljudi su jednostavno deportirani, a
radni kapital je jednostavno ekspropriran.
Ali inače društvo u cjelini nije htjelo i nije moglo to učiniti tako jednostavnim.
A onda moraš samo pronaći razloge.
Baš kao što se sada može pronaći razloga za reći:
Da, uopće ne želimo učiniti ništa loše; to je za tvoje dobro.
A zdravlje je uvijek dobar argument za ovo.
Država se brine o zdravlju – cijepljenja bi bila zdravlje, i skrining pregledi bi bili zdravlje, i sve te stvari
– iako u konačnici služe samo svrsi kontrole i nadzora.
I tako je tada u DDR-u cijela stvar već bila zloupotrijebljena. Stvorene su higijenske propise koje je sve bilo
teže ispuniti, što sada vidimo kod malih i srednjih poduzeća.
Ne samo zdravlje, nego razmislite o svim certifikatima kvalitete.
Uzmimo za primjer sigurnost proizvoda. Sve veći zahtjevi koji postaju sve apsurdniji. Sad sam to vidio:
Sada, ako netko prodaje glazbeni CD, mora na dnu svog internetskog kataloga imati sliku koja prikazuje omot CD-a i sam CD.
Za svaki CD je potpuno isto, ali nije važno; mora biti prikazano.
To znači da je potrebno poduzeti dodatne korake.
Opisi trebaju biti prošireni. Sve ovo košta novac – i ne postiže ništa.
Velike tvrtke to i dalje mogu nekako pokriti iz svojih profita.
Oni također obično imaju dovoljno ljudskih resursa.
Ali upravo mala tvrtka s tri, četiri, pet ili deset zaposlenika, koja je već na rubu,
više se ne može nositi i potom mora zatvoriti.
U redu. I onda su još nekoliko tvrtki propale.
I tako su se s tim tada nosili u DDR-u.
I tako sada vidimo "konsolidaciju" – u navodnicima – tih malih i srednjih poduzeća i u našem društvu.
A medicina, osobito, uvijek se smatra čak i lakše nego druge stvari mjerom.
Jer svi odmah kažu – s obzirom na to koliko je društvo medicinizirano: "Da, ako je dobro
za naše zdravlje, onda moramo pristati na to."
To što to potom košta nečiji kruh svagdašnji je sasvim druga stvar.
Zatim bih želio zaključiti s napomenom:
Dr. Reuther je napisao brojne fascinantne knjige.
Možete saznati gdje ih nabaviti u našem članku, na internetu ili na Amazonu. Ali mislim da se isplati.
Stekli smo kratak uvid u to koliko tema vrijedi poznavati iz medicine.
I osobno, kad te slušam, uvijek želim još.
Da, drago mi je to čuti. Hvala vam što ste razgovarali sa mnom.
Hvala.
Istinski neovisno novinarstvo moguće je samo uz vašu podršku.
Neodmokratičke mjere poduzete protiv Report24-a ponovno uključuju zatvaranje računa.
Molimo vas da uvijek provjerite naše trenutačne bankovne podatke na report24.news//unterstuetzen. Puno vam hvala.