Medicina kot sredstvo moči za nadzor prebivalstva?
Zdravje ali bolezen kot orožje? Smrtonosna past zdravljenja?
Florian Machl iz podjetja Report24 in njegov gost Dr. Gerd Reuther sta na različne
načine osvetlila ozadje medicine skozi zgodovino.
Poslušajte, kako Dr. Reuther z obsežnim in podrobnim znanjem razkriva povezave, zakaj se mu zdi, da zgolj
pohlep po dobičku ni ustrezna razlaga, in kaj imajo 15-minutna mesta skupnega s to temo...
Kaj se skriva za vsem tem? Dr. Gerd Reuther analizira cepljenje, moč in nadzor
https://report24.news/was-steckt-dahinter-dr-gerd-reuther-analysi ert-impfungen-macht-und-kontrolle/] Dobrodošli v oddaji Report24.
Moje ime je Florian Machl, danes pa je z nami v studiu Dr. Gerd Reuter. Lepo pozdravljeni.
Pozdravljeni.
Dr. Reuther, pred časom ste napisali zelo uspešno knjigo, s katero ste postali zelo znani v mainstreamu, lahko bi rekli.
To so bili zelo različni časi, to je bilo pred letom 2020.
Morda bomo začeli s tem delom, kaj vas je spodbudilo in kaj bi se lahko iz njega naučili.
Da, to je bil "Der betrogene Patient", 2017, v času, ko je takšen rokopis še lahko izšel pri splošni založbi
in si lahko odkrito kritiziral medicinski sistem v vseh smereh, da bi razkril resnico.
To je zdaj vse težje.
In tega skorajda ne morete več posredovati širšemu občinstvu, saj je informacijskih kanalov preprosto vse manj.
Vendar me je takrat spodbudilo to, da sem se sprijaznil s svojim 30-letnim poklicnim življenjem in ugotovil, da
je veliko stvari v medicini preprosto narobe, ali pa bi moralo biti narobe, je treba povedati.
Čeprav je zdravje na vrhu napisano z velikimi črkami, v resnici sploh ni načrtovano, saj v medicini že več
sto let velja, da je bolezen pravi posel in ne zdravje.
Obstaja rek, da lahko zaslužiš samo z bolnimi in ne z zdravimi, čeprav naj bi v preteklosti obstajali tudi drugi sistemi.
Iz Kitajske prihajajo poročila, da je bilo včasih drugače.
Zdravniku ste plačali, da je poskrbel za vaše zdravje, kar se dejansko sliši veliko bolj simpatično.
Ste zgodovinar medicine, zato imate veliko časa, da preučite dejstva, in zdi se mi, da se zdaj vse bolj usmerja v
smer družbene kritike ali preučevanja družbe kot celote, za katero je zdravje seveda zelo pomembno vprašanje.
Pred tem sva se na kratko pogovarjala, da se svet trenutno sooča z ne preveč lepimi razmerami.
Da, res je, da sta zdravje in moja skrb zanj postala predvsem družbeni vidik.
Po eni strani je to pogled na zgodovino, ki je pomemben za medicino in ga ni mogoče
opraviti brez upoštevanja družbenih razmer.
Moja žena je zgodovinarka, zato je bila tudi to priložnost, da se soočim z zgodovinskimi okoliščinami.
Toda ta tesna povezava med medicino in zgodovino je dejansko obstajala že od nekdaj, zdaj pa je s
Covidom-19 prišla na dan v velikem obsegu, da se medicinska kampanja uporablja za nadzor družbe.
Vendar pa to ni bilo prvič, saj je bila medicina dejansko uvedena v 13. stoletju kot akademska
univerzitetna medicina, da bi vplivala na družbene razmere.
V tistem času si je predvsem cerkev prizadevala ustvariti nov zdravniški poklic.
In zakaj je potrebovala zdravnike?
Konec koncev ugotoviti, kdo v družbi je bolan, kdo ima zdravstvene težave.
Vplivni ljudje so to zelo hitro izvedeli.
Takrat je šlo za oblast, morda za dediščino, zato si želel biti obveščen že na začetku.
Z medicinskimi ukrepi, ki so jih v tistem času izdajali za koncept zdravljenja, kot je tako imenovana teorija sokov,
pa je obstajala tudi možnost namernega škodovanja zdravju.
Torej je bilo mogoče ustvariti bolezni. To ni bilo mogoče le od našega časa, ampak tudi takrat.
Nekatere kožne izpuščaje lahko na primer povzročijo mazila, ki vsebujejo živo srebro. In potem so rekli, da ima nekdo gobavost.
Takrat je bila gobavost diagnoza, ki je vodila v gobavost v Evropi, ne v drugih državah.
Tako je v islamskem svetu bolnik z gobavostjo s kožnimi simptomi, ki so lahko odjedali dele nosu
ali ušesa, lahko še naprej normalno živel v družbi.
Na krščanskem Zahodu pa ga je cerkev opredelila tako, da mora oseba zapustiti družbo - z vsem svojim premoženjem.
To premoženje je bilo nato treba razdeliti novim lastnikom.
To je bil torej zelo praktičen način, kako se znebiti neprijetnih ljudi.
Pred časom, ko je krščanstvo postalo splošna religija v Evropi, gobavosti sploh ni bilo.
Vedno se je govorilo, da je bil vnesen s križarskimi vojnami.
Morda se je pojavila tudi nova bolezen ali dve.
Toda ta model govori o bolezni, in to vidni bolezni, ki nekoga izključi iz družbe, se ga znebi.
Tako bi lahko na primer Donald Trump danes zbolel za gobavostjo, če bi živel v tistem času.
In potem bi morali brez sodnega postopka reči: Trump, žal nam je.
Žal sta morala zapustiti podjetje in zdaj morata živeti v varnem predmestju, kjer ne smeta več nastopati.
Takrat so uvedli to, kar se je ponovno pojavilo tudi pri Covidu, da so rekli, da so to bolni ljudje, ki jih je treba
za določen čas izolirati. Pri gobavosti je bilo to trajno.
Nato je bilo treba uporabiti tudi te radikalne ukrepe ... - Uporabljali so veliko strupenih snovi, kar si
danes težko predstavljamo: Arzen, živo srebro in antimon.
V pravih odmerkih so bile vse te snovi smrtonosne.
Z drugimi besedami, vsaka banalna bolezen se lahko spremeni v smrtonosno past.
In to se mi nenadoma spet zdi znano. Kako je bilo spet s Covidom?
Običajna, neškodljiva gripa, ki se je imenovala Covid. In z ustreznimi zdravili, mislim samo na severno Italijo, je vse
skupaj nenadoma postalo smrtna past za številne stare ljudi.
Nato sta umrla zaradi domnevne gripe, čeprav sta umrla zaradi zdravljenja.
Koncept je bil predstavljen že takrat.
In če kdo misli, da je to, kar govorim, pretirano, naj povem, da obstaja tudi menih Abraham Santa Clara, ki je v 18. stoletju,
tj. na prehodu iz 17. v 18. stoletje, to zapisal in dejal:
Da, zdravniški poklic je dovoljenje za nekaznovano ubijanje.
Ker je bil poznavalec, je vedel, kakšno vlogo ima medicina v družbi.
To se zdaj ponovno dogaja z vsemi cepljenji, ki prav tako niso namenjena zdravju, temveč nasprotno.
Celotna igra, v narekovajih "igra", ta zlobna igra, se v valovih odvija že od 13. stoletja in se potem, ko se
pojavijo družbeni problemi, prikazuje kot epidemična bolezen.
Če potrebujete celotno zadevo, tako kot zdaj potrebujete Covid s finančno krizo, se je prva kuga začela v 14.
stoletju, leta 1347, po bančni krizi v takratnih Firencah.
Z drugimi besedami, med zdravjem in družbenim razvojem, natančneje, družbenimi problemi, ki
ogrožajo vladajočo elito, je vedno zelo tesna povezava.
In tu lahko zdravje uporabite kot orožje.
Ozadje je izjemno zanimivo.
Seveda verjamem, da je pri tem vedno prisotnega veliko zagona.
Ko govorimo o cepljenju, lahko zaslužimo milijarde.
To pomeni, da po mojem mnenju ni vedno nujno, o tem še nimam dokončnega mnenja, vendar ni vedno nujno, da gre za zlonamernost,
lahko gre preprosto za pohlep, ko razviješ "zdravilo" v narekovajih, ki v resnici ničesar ne naredi, lahko celo škoduje.
Z njimi lahko zaslužite milijarde in v to prepričate vlade: To je tako pomembno, rešuje toliko življenj, da ga morajo imeti vsi.
Pogledamo lahko na primer v Ameriko, kjer je zdaj za otroke obveznih ali načrtovanih več kot 70 takšnih cepljenj.
Ne vem, kako strogi so predpisi v vsaki državi.
Poznam pa vsaj statistične podatke, da je od približno 10 tako imenovanih cepljenj pred nekaj desetletji zdaj
načrtovanih skoraj 100 cepljenj do 18. leta starosti.
In to je jasno, v ozadju so lahko le dobičkonosni interesi, saj ljudje obstajajo že milijone let
in so zelo, zelo dolgo zdržali brez teh cepljenj.
Vendar si na hitro oglejmo Ameriko.
Zato menim, da interesi dobička še vedno ne dosegajo cilja, saj če pogledamo ta program, ki je
pripeljal do pojava številnih kroničnih bolezni.
Čudovito je, da je Robert Kennedy mlajši zdaj javno objavil videoposnetek, v katerem opozarja, da je bilo v ZDA včasih
drugače, in sicer da Američani v primerjavi z drugimi državami niso bili bolj bolni in niso živeli krajše življenje.
Vse skupaj se je razvilo šele v 80. in 90. letih prejšnjega stoletja, vzporedno s programom cepljenja in
tudi z naraščanjem visoko predelane, vse bolj sintetične hrane, ki jo uživamo v različnih oblikah.
To so ključni dejavniki, ki pojasnjujejo, zakaj je zdravje vse bolj uničeno.
In če se to dogaja skozi čas in ni protiregulacije, potem mora biti v ozadju nek koncept.
Ker potem veste, da ta način, kako zdravi ljudje zbolijo zaradi nesmiselnih zdravil ali
napačnega življenjskega sloga, deluje le določen čas.
Ker bo potem preveč ljudi zbolelo in ne bo delovalo.
In obratno, vedno lahko poslujete z zdravimi ljudmi, ne da bi zaradi tega zboleli, kot
se je v zadnjih desetletjih dogajalo pri nas.
Vsi ti preventivni pregledi torej ne škodujejo nujno, vendar so kljub temu postali velik posel.
To ima zagotovo vedno pomembno vlogo pri vseh pripravkih, ki jih dajemo na trg.
Toda brez te škodljive agende po mojem mnenju ni mogoče razložiti vseh cepljenj.
Na začetku smo se osredotočali na zelo redke bolezni, ki nikoli niso predstavljale družbenega problema.
Ošpice in mumps so bili v vsaki družbi vedno zelo maloštevilni primeri.
In prisilno preprečevanje tega s pristopom, da bi ga znižali na nič, kar je popolnoma nesmiselno in ni mogoče pri nobenem
biološkem procesu, je koncept, ki ne more biti dolgo komercialno uspešen, saj se dejansko izpostavi v zelo kratkem času.
Mnogi pravijo, da za tem ne stoji le farmacevtska industrija, ampak tudi zmanjševanje števila prebivalcev.
In to je tudi odkrito povedano - Rimski klub, na svetu naj bi bilo preveč ljudi.
Seveda je treba povedati, da ta množična cepljenja in drugi medicinski posegi vplivajo predvsem na države, ki nimajo
veliko rojstev in kjer naj bi se prebivalstvo zmanjševalo.
Zdaj bi bilo treba predvideti protiargument: Zakaj se takšni medicinski poskusi, če jih želimo
tako imenovati, ne izvajajo na primer v Afriki?
Ali v Aziji, kjer imamo ogromno držav. Prebivalstvo Kitajske se zmanjšuje.
V Indiji pa je ravno obratno: tam živi več kot milijarda ljudi, ki se z veseljem
razmnožujejo, kar velja tudi za revnejše kulture.
Zakaj se pri nas tako veliko dela, tam pa očitno sploh ne?
No, večinoma so ga delali tam.
Če pogledamo zadnjih nekaj desetletij, so poskusi cepljenja potekali v Afriki in Indiji z jasnim namenom, da
bi poškodovali prebivalstvo in ga naredili neplodnega.
Kolikor vem, v Indiji v zvezi s tem potekajo nekatere tožbe proti Billu Gatesu.
V Afriki je potekala tudi velika kampanja, v kateri so cepili proti tetanusu, kar naj bi se ponavljalo vsakih šest mesecev,
kar ni bilo več razumljivo niti za zagovornike cepljenja.
Aktivisti Katoliške cerkve so odkrili, da so v njem snovi, ki naj bi povzročale neplodnost.
Vse skupaj se je nato seveda ustrezno ustavilo.
Po odkritju to ni bilo več mogoče.
Skepticizem do cepljenja pa je v teh tako imenovanih državah v razvoju, milo rečeno, zelo velik.
Z drugimi besedami, če vidijo ekipo za cepljenje, v kateri so belci, je to zanje dovolj.
Ekipe za cepljenje so bile vedno znova premagane in so se vrnile, ne da bi kaj dosegle.
Mislim, da je v zadnjih nekaj desetletjih sprejemanje med prebivalstvom dejansko padlo na skoraj ničlo.
Zdaj lahko vidite, da je bilo povsem nesmiselno cepljenje, kakršno je bilo v Gazi, mogoče izvesti le pod povsem grotesknimi
pogoji prekinitve ognja, ko ljudje dejansko niso mogli pobegniti.
Morda jim je to premirje dalo še eno priložnost, da si oddahnejo ter si priskrbijo nekaj hrane in sveže vode.
Vendar pod pogojem, da s seboj vzamejo tudi eno od teh cepljenj za svoje otroke.
Zato je bilo to očitno mogoče le v teh prisilnih razmerah, saj bi v drugih državah, kjer lahko
prebivalci še vedno pobegnejo, takoj pobegnili.
Če lahko na kratko prekinem, to je tisto, kar me je spodbudilo, da sem se vrnil v Gazo - to bi
bila pravzaprav tema, h kateri sem se želel vrniti.
Zelo me je presenetilo, zakaj se Zahod zdaj predstavlja kot velik dobrotnik, ki cepi te uboge otroke.
Katero cepljenje je bilo to? In ali ima to cepljenje kakšno podlago za trditev, da je koristno za ljudi?
Da, to je otroška paraliza, kar je popolnoma nesmiselno.
Prvič, v nasprotju z nenehnimi trditvami glavnega toka otroška paraliza ni nalezljiva bolezen in ni virusna bolezen.
Pač pa je otroška paraliza pojav, in sicer ohlapna paraliza, ki nastane zaradi vpliva toksinov.
Takrat, v prvi polovici 20. stoletja, so se v kmetijstvu uporabljali pesticidi, najprej na osnovi arzena, pozneje pa DDT.
Toda tudi drugi toksini lahko povzročijo ohlapno paralizo pri kateri koli starosti, preprosto zato, ker so uporabljeni
toksini na splošno vsi toksini, ki vplivajo na živčne celice.
In seveda manjši kot je otrok, torej mlajši kot je, manjši kot je njegov distribucijski volumen, bolj je toksičen.
Zato je otroška paraliza takrat prizadela predvsem otroke, čeprav so bili vedno bolni tudi odrasli.
V vsakem primeru je otroška paraliza nesmiselna, saj z nobenim cepljenjem ne morete preprečiti zastrupitve, to je nemogoče.
Druga stvar pa je, da se nekatere bolezni naravno pojavljajo na kriznih območjih, nalezljive
bolezni zaradi onesnaženja vode in pomanjkanja hrane.
Potem so tu še gripa, vse diareološke bolezni, vse te bolezni - pomislimo samo na kolero in tifus, to je
pravzaprav vse - ali dizenterija, ki so nevarne, kadar je nekje vojna, nevarnost epidemij.
Toda otroška paraliza se ne pojavi, razen če se na primer uporabi strupeni plin.
Če bi uporabili strupeni plin, bi seveda prišlo tudi do zastrupitve živcev in ustreznih paraliz, ki bi jih potem
seveda lahko pripisali otroški paralizi, če bi rekli, da so nekje v odpadni vodi našli označevalce poliovirusa.
Vendar, kot vemo iz vojnih območij, v vseh stoletjih ni bilo epidemije paralize zaradi
otroške paralize v povezavi z vojnimi spopadi.
To ponovno jasno kaže, da gre za povsem drugačno agendo in da moramo predpostaviti
škodljivo agendo, agendo neplodnosti v populaciji.
Ali ste v celoti prebrali argumente za cepljenje proti otroški paralizi na tem vojnem območju?
Tudi to se mi zdi zelo čudno. Morali bi imeti kakšne številke, ki bi pokazale, da se takšni primeri tam res dogajajo.
Da, kolikor vem, je bilo govora o enem samem primeru, ki bi se zgodil, karkoli bi povzročilo to paralizo.
In ta en sam primer bi lahko povzročil takojšnjo množično epidemijo.
Zato danes ne potrebujemo veliko. To je tista znamenita vreča riža, ki nekje pade in ljudje se takoj odzovejo.
To je tipično vedenje Svetovne zdravstvene organizacije, da ničesar dejansko ni treba.
Na podlagi testnih primerov Covid-19 vemo, da je bilo ob razglasitvi pandemije po vsem svetu pozitivnih približno 7
000 ljudi - ne vemo niti, ali je bila med njimi bolna oseba.
Nedavno so na primer ponovno poročali o ošpicah, saj se je število primerov ošpic po vsem svetu povečalo za 20 odstotkov.
Toda če nato preberete publikacijo Svetovne zdravstvene organizacije, ugotovite, da gre za
simulacije in da v ozadju ni nobenih resničnih številk.
V tem dokumentu je celo navedeno, da so bile izvedene ekstrapolacije, saj bi dejanske številke opazovanj, ki so
bile sporočene po vsem svetu, dejansko podcenjevale scenarij.
To je torej drugi pomen besede ekstrapolacija, da so simulacijski modeli ustvarili številke, ki sploh ne
morejo biti pravilne. In potem lahko obravnavate posamezne države in število smrtnih primerov.
To se nikakor ne sklada z objavljenimi podatki iz zadnjih desetletij, ko se je nekje pojavilo nekaj sto primerov,
na leto pa bi se moralo pojaviti več deset tisoč primerov, da bi to tveganje za prebivalstvo sploh obstajalo.
Vidimo torej, da to sploh ni odvisno od resničnih incidentov, ampak jih preprosto izločite in zahtevate.
In če opravijo kakšen test, ki ne pokaže ničesar - kot vemo za Covid, test PCR, lahko takoj objavijo
primere, ki naj bi obstajali, pa jih nikoli ni bilo.
Potem pa je to v vseh časopisih po vsem svetu, katastrofa je tam - in pojavi se strah.
Zato smo to omenili tudi v naši zgodbi o epidemiji v knjigi "Hauptsache Panik", ki je ključna točka.
Ljudje vedno poskušajo ustvariti le strah, ker strah povzroči, da ljudje nehajo jasno razmišljati.
In danes je v medijih zelo enostavno ustvariti strah z objavljanjem številk, velikih nevarnosti in potencialov,
čeprav nihče na terenu ne more niti preveriti, ali ti obstajajo.
In ko nekdo to stori, ugotovi, da to ni nič.
Zdi se, da je težava vedno tam, kjer niste.
Zdi se, da so težave te matematične igre, ki smo jih videli v pandemiji Covid, v t. i.
Podobno se dogaja tudi pri podnebnem vprašanju, kjer paniko prav tako ustvarjajo nekateri izračuni, ki v praksi sploh niso vidni.
Manipulacija je prisotna povsod, tudi na vstopnih točkah.
Pri teh zgodbah o pandemiji, na primer, sploh ne zaupam tem meritvam v odpadnih vodah.
To sem izračunal tudi fizično.
To bi bilo tako, kot da bi vrgli kristal sladkorja v bazen, po drugi strani pa ga lahko izmerim, ne
morem. To mi je povedalo tudi več znanstvenikov.
Mislim, da je to hokuspokus.
Enako je z 20 merilnimi postajami v morju, s katerimi določamo temperaturo in trdimo, da vemo, kakšna je bila pred 100.000 leti.
Te meritve so torej nesmiselne. Mogoče se bomo vrnili k ošpicam.
To vprašanje se trenutno ponavlja tudi v Nemčiji, saj tam obstaja nekakšno posredno obvezno cepljenje.
In še nekaj me zanima, mislim, da sem to slišal od vas na dogodku MWGFD:
Te otroške bolezni bi lahko dejansko imele tudi pozitiven učinek na ljudi. Je to res?
Da, otroške bolezni so tako stare, kot zgodovinopisje dejansko dopušča dokaze zanje.
Vedno so obstajale in za razliko od današnjega časa niso bile nikoli razglašene za problem.
Tako poznamo opise ošpic, noric, škrlatinke in rdečk iz prejšnjih stoletij, iz katerih lahko sklepamo, da je šlo za te bolezni.
Najprej so povedali, da gre za otroške bolezni in da bodo otroci vse skupaj preživeli.
In bili smo prvi, ki smo ugotovili, da so v nevarnosti tudi odrasli.
In drugič, da bi bil smrtonosen.
O ošpicah so že govorili tako absurdne stvari, celo v sedanjem kontekstu, da naj bi umrl vsak stoti oboleli za ošpicami,
čeprav smo vsa ta leta govorili o vsakem tisočem obolelem.
Vendar to ne velja več za industrijske države. V najboljšem primeru se pojavi ena od 5000, kar pomeni, da ob 50
primerih ošpic v Nemčiji vsakih 100 let pride do ene smrti.
Poleg tega je veliko vprašanje, ali je bila ta smrt dejansko posledica bolezni.
To bi lahko rekli le, če bolezen ne bi bila zdravljena. Pri nezdravljeni bolezni pa nekdo preide iz življenja v smrt.
Kdo pa ostaja nezdravljen? Nihče v industrializiranih državah.
To pomeni, da se izvaja zdravljenje. In vsa ta zdravljenja so povezana s tveganji.
Predvsem pri ošpicah je bilo v nekaj študijah ugotovljeno, da je ta izjemno visoka vročina, ki lahko za kratek čas doseže
tudi 41 stopinj, zelo pomemben zdravilni odziv za bolnika.
Ko se ta vročinski val konča, bolezen izgine in vi preživite vse skupaj. In je konec, vi pa imate doživljenjsko odpornost.
Vendar pa medicina že več generacij nima drugega cilja kot odpraviti simptome, vključno s povišano telesno temperaturo.
To pomeni, da se že pri telesni temperaturi 38,5 stopinj borimo proti povišani telesni temperaturi, da bi zmanjšali vročino.
To tudi moti telesne mehanizme zdravljenja, zato je treba domnevati, da je tistih nekaj smrti, ki se pojavijo,
pravzaprav posledica takšnega nepravilnega zdravljenja.
Ne omenjamo dejstva, da se druge droge uporabljajo poskusno, kar ima lahko tudi
škodljive in usodne posledice, zlasti pri otrocih.
Toda to je treba razumeti v kontekstu.
Tako vem, da je bilo pri nekaterih smrtnih primerih, ki so bili v zadnjih 20 letih prijavljeni v Nemčiji in so se zgodili pri
odraslih zaradi ošpic, da so bili odrasli cepljeni, ker so se bali okužbe z ošpicami,
ker je otrok zbolel, in so kmalu zatem umrli.
Če morate reči, da, ali so bile to ošpice, ki jih sploh še ni bilo? Ali pa je šlo za cepljenje?
Skoraj zagotovo je bilo to cepljenje, ki je kontraindicirano tudi v skladu s konvencionalno medicino, če je
epidemija, če je možna okužba neizbežna, potem se ne smete cepiti, tudi če verjamete v cepljenje.
In to smo zdaj ponovno storili s Covid-19.
Razglaša se globalna pandemija in organizira se kampanja cepljenja.
To je v nasprotju s pravili konvencionalne medicine, ki že 300 let vedno znova propagira ta cepljenja.
Veliko stvari, ki ljudi ganejo, ima v ozadju zelo lepo zgodbo.
In zgodba v ozadju - ker se cepljenje lepo sliši:
Z majhno količino snovi vas imunizirajo, nato pa lahko pridobite določeno imunost.
Kar me preseneča in o čemer se premalo govori, je dejstvo, da ljudje pozabljajo, kako bolezni pridejo v telo.
Bolezni ne pridejo z injekcijami v mišice ali v krvni obtok, ampak pridejo skozi nos, usta, sluznico, kamor koli.
In tu se postavlja vprašanje, ali se delujoče cepljenje, če obstaja, ne bi smelo začeti tam.
Da, to je zelo pomembna točka, ki ste jo izpostavili.
Popolnoma nenaravno je, da bi z nožem ali iglo v telo vnašali strupene snovi.
Za začetek je to telesna poškodba in nič drugega. In to je za telo alarmantna situacija.
Podobno velja, če pademo s kolesom, si odremo koleno in v tkivo zaidejo delci umazanije s ceste, se
mora imunski sistem odzvati v največji možni meri.
Vendar to ni naravno stanje pri nalezljivih boleznih.
Nalezljiva bolezen se, kot ste pravilno povedali, nekako absorbira skozi kožo, skozi sluznice.
Številni mehanizmi so še danes nejasni. Obstajajo tudi obrambni mehanizmi.
To je posebnost naše biologije in biologije drugih sesalcev na tem planetu.
In če zdaj nekam v tkivo ramenske mišice vbrizgam snov, ki lahko dejansko sproži pomemben mehanizem v
imunskem sistemu, to še ne pomeni, da se bo na običajnem vstopnem mestu dejansko kaj zgodilo.
Ameriški apologet cepljenja, gospod Fauci, je z veliko zamudo priznal, da to pravzaprav nima smisla.
Če že, potem prek nosne sluznice, z razpršilom in podobno.
Toda očitno niso mogli. Še danes ne morejo. To ne deluje.
Enostavno ni dokazov, da so ti ukrepi dejansko smiselni. Pred približno 250 leti je angleški kirurg to dokazal s
cepljenjem proti noricam, ko je v kožo vnesel substrat za norice, gnoj iz noric, ne da bi ta krvavela.
Ali celo globlje pod kožo in v mišice, nato pa je opazoval, kaj se je zgodilo.
Želena reakcija, da so se pojavile te pege po cepivu, se je zgodila le, ko ga je vnesel v kožo, vendar ne v globino.
Na podlagi tega je že takrat sklepal, da cepljenje proti ošpicam povzroči le želeni imunski odziv in
ni nevarno, ker ostane v koži in ne pretaka krvi.
In to je osnovno spoznanje, saj je tisto, kar v nas sproži imunski odziv, koža ali
sluznica. Ne pa podkožno maščobno tkivo in ne mišice.
In upam si trditi, da če bi danes cepljenje, ki se imenuje Covid, izvajali le v kožo,
brez stika s krvjo, ne bi imeli nobenih koristi.
Toda verjetno ne bi videli nikogar mrtvega ali bolnega.
Škoda bi bila verjetno manjša, da.
Dogovor bi bil lahko sklenjen.
To nas vrača k začetni točki naše razprave, da očitno ne gre samo za posel.
Če bi namreč želeli opravljati posle samo s cepljenjem Covid-19, bi lahko uporabili samo fiziološke raztopine.
Takrat bi se vse dobro izteklo. Razvojnega dela ne bi bilo.
Škoda ne bi bila povzročena. In vsi bi bili zadovoljni.
Lahko bi začeli naslednje dejanje.
Ampak če smo iskreni, bi bilo to opazno.
Seveda je treba pričakovati, da bo nekdo v nekem laboratoriju to raziskal.
Vendar je trajalo dolgo, da so se stvari razkrile.
Kot je pokazala študija, je bilo kar nekaj teh serij očitno placebo. Nikogar to ni motilo.
In če na koncu sploh ni nastala škoda - vidimo, da smo oproščeni odgovornosti, vse to.
Tako bi lahko sklenili zelo dober posel brez možnosti škode.
Zato samo poslovanje ni razlaga.
Da je šlo nekaj večjega narobe, govori seveda vpletenost vojske.
Generali so bili dejavni povsod - v Ameriki, Nemčiji in Avstriji.
Ob tem se postavlja vprašanje, zakaj so zdravstveni agenti vojaško vprašanje v takšnem obsegu.
Tudi to je mogoče razložiti na smiseln način, saj je šlo za tako veliko grožnjo, tako veliko nevarnost.
Toda videli smo dve stvari in k temu se lahko vrnemo.
Po eni strani ta domnevna bolezen Covida, ki v resnici ni zadela v polno.
Ljudje niso umrli, nikjer ni ustrezne presežne umrljivosti. To je ena plat zadeve.
Vendar pa je tudi druga stran, in tu morda govorimo nekoliko proti lastnemu razmišljanju:
Ta cepiva, za katera vemo, da ne delujejo, ne povzročajo učinka, ki so nam ga obljubljali, vendar skorajda ne ubijajo.
To je treba povedati tako provokativno. Veliko premalo ljudi umre zaradi tega.
Seveda je slabo, od prve smrti, od prve poškodovane osebe naprej. To je povsem jasno.
Nobena država nima pravice, da bi kogar koli samovoljno ubila ali poškodovala.
Toda resnica je, da se ni zgodilo to, česar smo se bali, česar so se bali veliki možje, kot je profesor Bhakdi, da
bodo ljudje umirali kot muhe, da bo polovica cepljenih umrla.
Da, vendar mislim, da to ni posledica cepljenja.
Čeprav so bila nekatera cepiva dana kot placebo, druga pa so bila očitno dana tudi v zelo majhnih odmerkih, ki so lahko le omejeno
škodovali, številna cepljenja v tem smislu niso bila izvedena.
Prvič, obstajajo statistični podatki, ki kažejo, da so poškodbe cepiva veliko manjše v toplih
državah, kjer ni bilo mogoče ohraniti hladne verige.
To ni bilo načrtovano. Potem bi se zgodilo še veliko več.
Druga stvar pa je, da možnosti za škodo še ni konec.
Navsezadnje lahko še vedno vidimo, da se smrti in neplodnost nadaljujejo.
Stopnja rodnosti je še vedno v kleti.
Z drugimi besedami, gre za zelo dolgoročen učinek, ki je bil načrtovan.
Seveda pa je treba omeniti tudi dejstvo, da je bilo veliko lažnih cepljenj.
V Nemčiji naj bi jih bilo od 10 do 15 milijonov.
Morda je tudi precej več ponarejenih cepilnih kartic ljudi, ki cepiva sploh niso prejeli.
To seveda pojasnjuje, zakaj škoda ni še večja.
Če bi bila raziskava izvedena tako, da bi te injekcije prejeli res vsi, tudi z določeno placebo
komponento, bi bila stopnja umrljivosti povsem drugačna.
Vsekakor je bilo načrtovano in se bo v neki obliki še naprej izvajalo, da se bodo takšne injekcije ponavljale.
Kot pravijo, se morate vsaj enkrat na leto cepiti proti takšnim boleznim dihal.
In potem se seveda ta potencialna škoda poveča.
Videli smo tudi, da dve, tri ali štiri injekcije takoj povzročijo eksponentno povečanje števila bolezni, ki jih nato - tudi ob tako
mešani kronični sliki najrazličnejših bolezni, ki zaradi poškodb ožilja v različnih organih povzročajo
tudi različne simptome - sploh ni več mogoče razvrstiti.
In to je bila zagotovo pomembna stvar pri načelu škode, da je ne moreš preprosto pripisati jasnemu
mehanizmu s klinično sliko, ampak da lahko na koncu rečeš:
Bolezni, ki smo jih poznali že prej, nekatere vrste raka, srčni napadi in kapi, so le
nekoliko pogostejše, vendar gre za iste bolezni.
Kaj ima to opraviti z našimi injekcijami?
Prikrivanje je pri tem zelo pomemben vidik.
Pri vsem skupaj je zelo nenavadno to, da bi morali biti cepljeni res vsi.
Tega razmaha na milijarde ljudi ni več mogoče razložiti z logiko.
Prav tako je zelo težko ali celo nemogoče razložiti, zakaj so vsi igrali skupaj.
Mislim, da je bilo to v prvih mesecih pandemije v mislih mnogih ljudi.
Kako je mogoče, da vsi sovražni bloki sil pravijo: ja, pridružili se bomo, svoje prebivalstvo bomo okužili z različnimi sredstvi.
Toda kljub temu so se v bistvu vsi igrali skupaj.
Naš čas je že zelo napreden.
Še vedno bi me zanimala tema, o kateri smo se pogovarjali vnaprej.
Gre za socialno politiko. Kam gre družba?
Naredili ste zelo zanimivo primerjavo s preteklostjo, da ta pametna mesta, ki se zdaj načrtujejo, 15-minutna mesta, niso
nov koncept, ampak da so ga dejansko videli že v srednjem veku.
Da, svoboda gibanja, ki smo jo spoznali v zadnjih nekaj desetletjih, da se lahko ne le prosto gibljemo v katero koli
smer in kadar koli, ampak celo preprosto sedemo na prevozno sredstvo in se preselimo na druge celine, tega že dolgo ni bilo.
Pa ne le zato, ker je bilo potovanje zelo drago in ker ni bilo na voljo ustreznih prevoznih
sredstev, ampak ker preprosto ni bilo dovoljeno.
Takrat je bilo zlasti v nemških deželah veliko majhnih kneževin, ki so nastale kot dominije pred približno 1000
leti, ko so skandinavski vitezi in menihi zavzeli Evropo.
To so bila območja s premerom 10 ali 20 kilometrov, ki so predstavljala celotno gospostvo.
Odhod je bil dovoljen le gospodom, tj. plemstvu, ki se je lahko svobodno gibalo.
Navadni državljani, kmetje in tisti, ki so živeli v mestnem naselju, pa so to lahko storili le z izrecnim
dovoljenjem. V nasprotnem primeru so vas takoj poslali v zapor.
Znana je tudi zgodba s skladateljem Johannom Sebastianom Bachom, ki se je prav tako odselil iz svojega vojvodstva Weimar.
Nato so ga za štiri tedne preprosto zaprli in njegova žena ni vedela, kje pravzaprav je
in ali se bo vrnil. To je bil običajen primer.
Predvsem tisti, ki so živeli v utrjenih mestih, so imeli za zaščito mestno obzidje - tako kot nam je zdaj vedno in
povsod obljubljena zaščita -, da sovražniki ne bi prišli.
Toda tam, kjer ni tako lahko priti, ni tako lahko priti ven.
Z drugimi besedami, ta mestna vrata so bila zaprta tudi ponoči. Nihče ni mogel priti ven.
Z drugimi besedami, v najboljšem primeru ste lahko prišli ven le podnevi, pa še takrat se niste mogli prosto gibati.
Za odhod iz mesta si moral imeti dober razlog.
Če je imel nekdo zunaj polje za obdelovanje, je bil to dober razlog.
Spominja me na Covidovo obdobje, ko so rekli ... - Še vedno imam v mislih nekdanjega zveznega kanclerja
Kurza, ki je filozofiral o tem, ali je sprehod dovolj dober razlog, da zapustimo vhodna vrata.
Seveda je bilo tam podobno.
Drugače povedano, vsa mesta so bila zelo majhna - 5.000 prebivalcev in obdana z obzidjem - lahko si predstavljate.
To je bilo znamenitih 15 minut, ki so zdaj ponovno obljubljene javnosti.
Zagotovo se lahko do neke mere premikate, vendar ne več.
In prav ta nadzor gibanja je zelo pomemben element avtoritarnih družb.
Že samo to kaže, kam gre celotna zadeva.
Ne gre za zaščito ljudi, temveč za nadzor.
In če se vrnemo nazaj v leto 1989, ko je v Nemčiji, NDR, padel zid.
Eden glavnih razlogov je bila takrat omejena svoboda gibanja.
Svoboda potovanja je bila glavni razlog, da se je ta sod nazadnje prelil.
Ne zaradi pomanjkanja svobode ali drugih bolj abstraktnih stvari, ampak zaradi dejstva, da ljudje niso želeli
potovati le v druge države vzhodnega bloka, ampak tudi na Zahod, nekam na južna morja ali kam drugam.
Ljudje so zagotovo z zavistjo gledali na Zahod, kjer je bila svoboda gibanja odobrena v kratkem časovnem obdobju.
Zdaj je tega vedno manj, letalski prevozi naj bi se ustavili.
Toda DDR je zelo dobra tema. Mogoče bomo to naredili na kratko.
Vedno nam je obljubljeno, da bomo zaščiteni.
Želijo nas zaščititi pred podnebnimi spremembami, virusi in drugimi stvarmi.
Smo tako revni ljudje, ki sami ne zmoremo ničesar, zato potrebujemo državo, da nas zaščiti.
Tako naj bi bila vzpostavljena diktatura v NDR.
Dejstvo, da so bila številna podjetja privatizirana - ali vsa, ali razlaščena, je bilo
tudi ozadje tamkajšnje higienske diktature.
Zato je bilo razvitih in izumljenih vedno več stvari, na katere morajo biti podjetniki pozorni in vanje vlagati.
Tudi takrat je šlo predvsem za zaščito ljudi in ohranjanje njihovega zdravja.
To, kar pravite, je popolnoma pravilno.
Ko so v NDR želeli ustvariti vzorčno socialistično državo - razmere so bile podobne tistim na Zahodu po vojni -, so si
zamislili, da bodo v kmetijstvu, trgovini in industriji še vedno obstajala zasebna podjetja, ki so jih želeli nacionalizirati.
Tudi tam ste seveda lahko ukrepali obvezno in v nekaterih primerih ste to tudi storili.
Na obmejnem območju z Zahodno Nemčijo so ljudi preprosto izgnali, obratni kapital pa so preprosto razlastili.
Sicer pa v smislu družbe kot celote to ni bilo in ni moglo biti tako enostavno.
In potem morate najti razloge.
Tako kot lahko zdaj najdete razloge, da rečete:
Da, ne želimo vam škodovati, to je za vaše dobro.
In zdravje je vedno dober argument.
Država skrbi za zdravje - cepljenje bi bilo zdravje, presejalni pregledi bi bili zdravje in vse druge stvari -,
čeprav gre na koncu dneva le za nadzor in spremljanje.
In tako se je takrat v NDR zlorabljala celotna zadeva. In ustvarila higienske predpise, ki jih je bilo vse težje
izpolnjevati, kot se to zdaj dogaja s srednje velikimi podjetji.
Ne samo zdravje, pomislite tudi na vse certifikate kakovosti.
Na primer varnost izdelkov. Vedno strožje zahteve, ki so vedno bolj smešne. To sem že videl:
Če nekdo zdaj prodaja glasbeno zgoščenko, mora imeti na dnu svojega spletnega kataloga tudi sliko,
ki prikazuje ovitek zgoščenke in samo zgoščenko.
Za vsako zgoščenko je popolnoma enak, vendar to ni pomembno, saj ga je treba preslikati.
To pomeni, da je treba izvesti dodatne postopke.
Opise je treba razširiti. Vse to stane denar in ne pomaga.
Velika podjetja lahko to še vedno uredijo v okviru svojih dobičkov.
Običajno imajo tudi dovolj kadrovskih virov.
Majhno podjetje s tremi, štirimi, petimi, desetimi zaposlenimi pa je dejansko že na robu, ne zmore več in se ustavi.
V redu. In potem ste izgubili še nekaj podjetij.
Tako so to uredili v NDR.
Tako smo zdaj priča "racionalizaciji" - v narekovajih - teh malih in srednje velikih podjetij tudi v naši družbi.
Še posebej medicina je vedno nekaj, kar tako rekoč lažje velja za "mero" kot druge.
Ker vsi takoj rečejo - tako kot je družba medikalizirana: "Da, če je to dobro za naše zdravje, potem se moramo s tem strinjati."
Dejstvo, da vas to stane preživetja, je drugo vprašanje.
Potem bi rad zaključil z opombo:
Dr. Reuther je napisal številne zanimive knjige.
Najdete jih v našem članku, na spletu ali na Amazonu. Vendar menim, da se splača.
Dobili smo kratek vpogled v to, koliko tem je vredno vedeti o medicini.
In ko te poslušam, si vedno želim več.
Da, zadovoljen sem. Hvala za intervju.
Hvala.
Resnično neodvisno novinarstvo je mogoče le z vašo podporo.
Nedemokratični ukrepi proti poročilu24 večkrat vključujejo preklic računa.
Vedno preverite naše trenutne bančne podatke na spletni strani report24.news//support. Najlepša hvala.