ES pirmsākumi meklējami pagājušā gadsimta 50. gados.
1950. gada 9. maijā toreizējais Francijas ārlietu ministrs Roberts Šūmans nāca klajā ar ideju par Francijas un Vācijas
ogļu un tērauda ražošanas nodošanu kopīgas iestādes pārziņā.
Tas iegāja vēsturē kā "Šūmana plāns", un 1951. gada aprīlī tika izveidota Eiropas Ogļu un tērauda kopiena.
Tāpēc ES katru gadu 9. maijā atzīmē Eiropas dienu.
1957. gadā Eiropas Ekonomikas kopienu ar Romas līgumu izveidoja Beļģijas, Francijas, Itālijas, Luksemburgas, Nīderlandes,
Francijas, Nīderlandes un Vācijas Federatīvās Republikas valstis.
Laika gaitā ES arvien vairāk veidojās par politisku savienību, kas ieguva arvien lielāku
ietekmi un politisko varu pār dalībvalstīm.
... 1987. gadā Kopiena, kas līdz tam koncentrējās uz ekonomisko sadarbību, tika pārveidota par politisku savienību.
Ar 1992. gada Māstrihtas līgumu tika pievienota kopējā ārpolitika un drošības politika.
Turpmākajos reformu līgumos ES pārnacionālā politiskā kompetence tika pastāvīgi
paplašināta, un valstu valdībām tika atņemtas pilnvaras.
Vairākos reformu līgumos, pēdējo reizi 2009. gada Lisabonas līgumā, ES pārnacionālās
kompetences tika pakāpeniski paplašinātas.
Tādējādi aptuveni 90 % ES dalībvalstu tiesību aktu pašlaik ir saistīti ar ES tiesību aktu īstenošanu.
Tas ir milzīgs ES dalībvalsts suverenitātes ierobežojums un liecina par milzīgo ietekmi uz likumdošanu.
Droši vien nav nejaušība, ka visu nacionālo valstu suverenitāte arvien vairāk ir jānodod augstākai varai - šajā gadījumā ES.
Žorža Bertuāna, kurš bija viens no ES dibinātājiem Žana Monē (Jean Monnet) štāba vadītājs,
paziņojums sniedz priekšstatu par to, kas par to liecina: .
Berthoin kādā 2010. gada intervijā teica: "Tas, kas ir īstenots Eiropā, kādu dienu būs piemērojams pasaules valdības līmenī.
Līdzās Robertam Šūmanam starp nozīmīgākajiem ES dibinātājiem ir arī Ričards Koudenhovs-Kalergi, Žans Monē,
Pols Anrī Špaks, Valters Halšteins un Jozefs Retingers.
1. Ričards Koudenhovs-Kalergi
Pēc Pirmā pasaules kara bija dažādi centieni apvienot Eiropas tautas vienotā valstī.
Viena no tām ir Paneiropas Savienība, ko 1922. gadā dibināja austrietis Rihards Koudenhovs-Kalergi.
Barons Luijs Rotšilds atbalstīja paneiropas kustību.
1946. gadā Lielbritānijas premjerministrs un brīvmūrnieks Vinstons Čērčils Cīrihē teica
runu, kuras autors bija Koudenhove-Kalergi.
Tajā viņš aicināja izveidot "Eiropas Savienotās Valstis".
Coudenhove-Kalergi pats bija brīvmūrnieks un 1947. gadā nodibināja sākotnējo masonu ložu PAN-EUROPA.
2. Žans Monē un Roberts Šūmans
Brīvmūrnieks Žans Monē uzrakstīja vēsturisko deklarāciju, ar kuru toreizējais Francijas ārlietu ministrs
Roberts Šūmans 1950. gada 9. maijā iepazīstināja ar Eiropas Ogļu un tērauda kopienas dibināšanu.
Žans Monē bija pirmais Eiropas Ogļu un tērauda kopienas priekšsēdētājs no 1952. līdz 1955. gadam.
Žans Monē (Jean Monnet) šajā laikā bija štāba priekšnieks.
1973. gadā Berthoins bija arī viens no Trilaterālās komisijas - organizācijas, ko izveidoja Deivids Rokfellers un Henrijs
Kisindžers kā daļu no globālās ēnu valdības, - dibinātājiem.
3. Jozefs Retingers
Poļu brīvmūrnieks Jozefs Retingers bija viens no galvenajiem Eiropas kustības arhitektiem pēc Otrā pasaules kara.
Viņš tika uzskatīts arī par Deivida Rokfellera ierosināto neformālo Bilderberga
konferenču līdzdibinātāju no 1952. līdz 1954. gadam.
Pēc tam viņš bija Bilderberga grupas pastāvīgais sekretārs līdz pat savai nāvei 1960. gadā.
Bilderberga konference ir ekskluzīva pasaules līderu tikšanās kopš 1954. gada.
Tā sauktie 1957. gada Romas līgumi ir Eiropas Ekonomikas kopienas dzimšanas apliecība.
Britu vēsturnieks Ričards Aldrihs (Richard Aldrich) atklāja, ka tās radās Bilderberga sanāksmē 1956. gadā.
ES dibinātāji liecina, ka ES ir izveidota un finansēta ar starptautiskās masonijas un ietekmīgu vadu vilcēju starpniecību.
Mērķis: izveidot pasaules valdību, kā to skaidri formulēja Žana Monē štāba vadītājs.
Turpmāk minētie fakti sniedz papildu ieskatu par Eiropas iniciatīvu finansēšanu un dibinātājiem:
1948. gadā Koudenhove-Kalergi Ņujorkā nodibināja Amerikas komiteju par vienotu Eiropu.
Finansējumu šim projektam cita starpā piešķīra Ford un Rokfellera fondi.
Šīs komitejas direktors bija bijušais izlūkdienesta vadītājs Viljams Džozefs Donovans, viņa
vietnieks - CIP direktors Alens Velšs Daless.
Donovans bija arī Rokfellera fonda biedrs.
No 1927. līdz 1969. gadam Allens Dullss darbojās arī Ārlietu attiecību padomes valdē, kuru finansēja
Rokfelleru ģimene, un tika uzskatīts par vienu no ietekmīgākajiem sava laika brīvmūrniekiem.
Līdz 20. gadsimta 60. gadiem Amerikas Komiteja par vienotu Eiropu bija galvenais ziedotājs Eiropas kustībai kopumā.
Jau kopš ES pirmsākumiem to ir finansējuši un kontrolējuši ietekmīgi vadu vilcēji, kuri ir
sazvērējušies, lai izveidotu vienotu pasaules valdību.
Viņi soli pa solim ir grautuši ES valstu suverenitāti un pretēji iedzīvotāju gribai
virzījuši Vienotās pasaules valdības programmu.
Pati ES ir kļuvusi par šo globālo stratēģu kontroles centru, kas diktē visām
dalībvalstīm līdz pat nacionālo tiesību aktu līmenim.
Izplatiet šo programmu ar tās sprādzienbīstamo saturu pēc iespējas plašāk.