Mikä on huoltajuusmääräys?
Mitä teoriassa kuulostaa niin suojelevalta, sillä on käytännössä dramaattisia seurauksia:
Lapset erotetaan vanhemmistaan hetkestä toiseen - joskus koko lapsuuden ajaksi.
Sen jälkeen he ovat pysyvästi vieraantuneet vanhemmistaan.
Saksassa yli 66 400 lasta ja nuorta otettiin vuonna 2022 valtion huostaan ja sijoitettiin sijaisperheisiin tai -koteihin.
Kun tästä vähennetään 28 600 "ilman huoltajaa olevaa alaikäistä pakolaista", jotka sisältyvät myös tähän lukuun,
saadaan järkyttävän suuri määrä, 37 800 lasta, jotka on - ainakin väliaikaisesti - erotettu vanhemmistaan.
Keskimäärin yli 100 lasta otettiin pois vanhemmiltaan vuoden jokaisena päivänä.
Erityisesti varhaisvuosina vakaat ihmissuhteet ja kiintymyssuhteet ovat kuitenkin erittäin
tärkeitä lasten henkilökohtaisen kehityksen kannalta.
Vanhemmilla on tässä keskeinen rooli. He antavat heille tukea ja turvaa.
Lapset rakastavat luonnostaan vanhempiaan, vaikka he olisivat vaikeita hahmoja tai sosiaalisia tapauksia.
Lapsen erottaminen vanhemmistaan on sekä lapsille että vanhemmille erittäin tunteikas prosessi, joka voi traumatisoida
heidät ja aiheuttaa vakavia psykologisia vaurioita.
Tästä syystä lapsen huostaanoton tulisi olla aina vain viimeinen keino.
Se olisi tehtävä vain, jos muita vaihtoehtoja ei ole, jotta lapsen hyvinvointi ei vaarannu entisestään.
Tosiasia kuitenkin on, että edellä mainituilla luvuilla Saksa on kansainvälisesti johtava maa lasten huostaanotossa.
Ovatko Saksan vanhemmat todella niin paljon vaarallisempia ja epäpätevämpiä kuin muiden maiden vanhemmat?
Vai onko näihin hälyttävän korkeisiin lukuihin muita syitä?
On tietenkin tapauksia, joissa lapsen erottamiselle vanhemmista ei ole vaihtoehtoa, esimerkiksi jos
vanhemmat käyttävät lasta seksuaalisesti hyväksi.
Mutta ovatko nämä perustellut poikkeukset todella olemassa useimmissa tapauksissa?
Lapsikaappauksen syyt
Huostaanoton perusteluissa annetaan tietoa tästä.
Useimmissa tapauksissa tämä ei johdu vanhempien väkivallasta, laiminlyönnistä tai alkoholi- tai huumeriippuvuudesta.
Lukuun ottamatta "ilman huoltajaa tulleita pakolaislapsia", yleisin perustelu on väitetty "liiallinen vaatimus vanhemmille".
Muita syitä ovat "kiintymyssuhdehäiriöt" tai "kiintymyssuhde-intoleranssi" eli se, että eronnut
vanhempi haluaa pitää lapsen erossa entisestä kumppanistaan, tai jopa "liian läheinen side äidin ja lapsen välillä".
Tällaiset perustelut ovat hyvin yllättäviä.
Erityisesti avioerotapauksissa on usein looginen seuraus siitä, että lapset muuttavat entistä lähemmäksi jäljelle jäävää
vanhempaa kompensoidakseen puuttuvan vanhemman menetyksen.
Ja varsinkin kun lapsella on hyvin läheinen side äitiinsä, on sitäkin tuskallisempaa, jos häneltä riistetään tämä side.
Näissä perusteluissa on silmiinpistävää, että ne ovat suhteellisen tulkinnanvaraisia.
Väärinkäyttö tai huumeriippuvuus ovat konkreettisia ja todennettavissa olevia rikoksia.
Se, missä vaiheessa vanhempia pitäisi kuormittaa liikaa tai missä vaiheessa äidin ja lapsen välisen siteen pitäisi
olla liian läheinen, on kuitenkin arvioijan harkinnassa.
Juuri tässä kohtaa syntyy suuri ongelma.
Asiantuntijalausuntojen kyseenalaisuus
Psykologiset oikeudenkäyntiraportit laillisista huoltajista laaditaan usein lapsen huostaanoton yhteydessä.
Nämä kertomukset ovat toimivaltaisten perhetuomioistuinten tuomareille tärkeä arviointiperuste, ja niiden sisältö
vaikuttaa osaltaan lasten kohtaloa koskevaan päätökseen.
Yli 90 prosentissa tapauksista tuomarit noudattavat asiantuntijoiden suosituksia.
Näissä kertomuksissa on kuitenkin usein räikeitä puutteita.
Tohtori Andrea Christidis, asiantuntijatodistaja, oikeuspsykologi ja käyttäytymisterapeutti, joka on
kirjoittanut jo yli 1000 asiantuntijalausuntoa perhearvioinneista, päättelee tutkimuksensa perusteella:
"En ole vielä nähnyt yhtään asiantuntijalausuntoa, joka olisi todella täyttänyt kaikki tekniset vaatimukset."
Se havaitsi lähes kaikissa niistä vakavia puutteita.
Monissa tapauksissa asiantuntijat arvioivat vanhemmat tai vanhemmat, joita asia koski, lyhyiden keskustelujen
jälkeen, joskus vasta puhelinkeskustelujen jälkeen.
Tohtori Christidis selittää tämän:
"Valitettavasti nykyinen oikeudellinen tilanne on se, että kuka tahansa tuomarin nimeämä henkilö saa
laatia asiantuntijalausuntoja. Se, voiko hän tehdä sen, on toinen kysymys."
Berliinin IB-ammattikorkeakoulun tutkimus vahvisti tohtori Christidisin lausunnon vuonna 2015.
Analysoituaan 272 asiantuntijalausuntoa yliopisto tuli siihen tulokseen, että 75 prosenttia kaikista
Saksassa perheoikeudellisissa riita-asioissa annetuista asiantuntijalausunnoista on virheellisiä.
Jopa koulutetut psykologit käyttävät usein epätieteellisiä menetelmiä, kuten Rorschachin pilkkutestiä.
Tässä menetelmässä lapsille esitetään mustetahroja, joita heitä pyydetään tulkitsemaan: Mitä lapsi näkee tahrassa?
Tällaiset testit ovat täysin sopimattomia todisteiksi tuomioistuimessa, mutta niihin vedotaan kuitenkin
perusteena päätettäessä, pitäisikö lapsesta luopua.
Tämän perusteella voidaan diagnosoida mikä tahansa arvioijan haluama tulos, joka on
joskus hyvin kiistanalainen asiantuntijapiireissä.
Vanhemmilla diagnosoidaan raporteissa usein "vanhemmuustaitojen puutetta" tai "persoonallisuushäiriöitä".
Nämä voivat sitten olla syynä huoltajuuden menettämiseen ja lasten sijoittamiseen sijaisperheisiin tai -koteihin.
Asiantuntijalausunnot - tuottoisa bisnes
Vanhempien on myös maksettava arvioinnit, jotka voivat repiä kokonaisia perheitä erilleen.
Tämän kustannukset voivat olla jopa 15 000 euroa.
Jos vanhemmilla ei ole rahaa, veronmaksajien on puututtava asiaan.
Vuosittain tällä tavoin realisoidaan useita 100 miljoonaa euroa.
Näyttää siltä, että asiantuntijoiden, nuorisotoimistojen ja perhetuomioistuinten välille on muodostunut tiettyjä verkostoja.
Esimerkkinä mainittakoon Baijerin GWG, "Tieteellisen oikeuspsykologian ja oikeuspsykologian yhdistys".
Se on tunnistanut nämä markkinat ja räätälöinyt liiketoimintamallinsa
perhetuomioistuimille annettaviin asiantuntijalausuntoihin.
Se toimittaa asiantuntijalausuntoja tuomioistuimille hyvin nopeasti sidossuhteessa olevien asiantuntijoidensa välityksellä.
Asiantuntijoiden on maksettava hänelle 40 prosenttia palkkioistaan.
GWG järjestää koulutustilaisuuksia Baijerin perhetuomareille ja luo näin yhteyksiä oikeuslaitokseen.
Tämän vuoksi Baijerin oikeusministerin oli vuonna 2008 selitettävä, miksi
perhetuomioistuimet myöntävät sopimuksensa pääasiassa GWG:lle.
Esimerkiksi Ingolstadtin tuomioistuin oli vuoden kuluessa myöntänyt yhdestätoista
kahdestatoista sopimuksesta yksitoista GWG:lle.
Kriitikot puhuvat siksi GWG:n monopoliasemasta.
Kolmannen osapuolen sijoitukset - miljardien arvoiset markkinat
Asiantuntijalausunnot ovat kuitenkin vasta alkua suurelle liiketoiminnalle. Vuonna 2023 128 000 lasta
asui hoitokodeissa ja noin 87 000 lasta sijaisperheissä.
Kotimajoitus maksaa 42 000-54 000 euroa lasta kohti vuodessa.
Sijaisperheet saavat sijaislapsen vastaanottamisesta 700-900 euron kuukausittaisen hoitorahan lapsen iästä riippuen.
Veronmaksajat maksavat näistä toimenpiteistä 4,9 miljardia euroa vuodessa.
Eräs vuosikymmeniä työskennellyt nuorisotyöntekijä kommentoi asiaa haastattelussa seuraavasti:
"Sairaalahoito on jo nyt se alue, joka tuottaa eniten rahaa.
Tarkoitan, että loppujen lopuksi voidaan nähdä, että laitoshoitopaikat ovat laajentuneet vuosien mittaan yhä enemmän.
Ne, jotka heittävät lapset niin sanotusti markkinoille, ovat nuorisotoimistot."
"Sanon tämän aivan tietoisesti: heittäkää se markkinoille!
Koska niin se on: kyse on rahasta, kyse on rahasta.
Ja jos nuorisotoimisto tarjoaa minulle nuorta henkilöä tietyllä päivä- tai kuukausihinnalla, teen tarjouksen nuorisotoimistolle,
ja nuorisotoimisto päättää, hyväksynkö tarjouksen vai en.
Kyseessä on kuitenkin liiketoiminta. Ja nuorisotoimistot ovat viime kädessä tyytyväisiä, jos heillä on
organisaatio, joka ottaa nuoret pois heidän käsistään."
Nuorisotoimiston henkilökunta ei useinkaan tarkista riittävästi, miten lapset voivat keskuksissa ja ovatko siellä
toteutetut toimenpiteet järkeviä ja hyödyllisiä lasten kannalta.
Skandaaleja on tullut toistuvasti julki Saksasta tulevien lasten luovuttamisesta sijaisperheisiin ja -koteihin ulkomailla.
He eivät käyneet siellä koulua, eikä heitä valvottu tai ohjattu millään muulla tavoin.
Lapsen etu ei ilmeisesti enää ollut kiinnostava.
Tällaista väärinkäytöstä harjoittaville organisaatioille se on kuitenkin iso bisnes.
Saksalainen järjestö saa nuorisoviranomaiselta jopa 5 000 euroa kuukaudessa yhtä lasta kohden.
Jos laitos kuitenkin lähettää lapsen sijaisperheeseen esimerkiksi Puolaan, lapsen sijoittamisesta kyseiseen
perheeseen on maksettava vain 600 euroa kuukaudessa.
Usein ei tarkisteta, mitä lopuille rahoille tapahtuu.
Hätätilanne nuorisotoimistoissa
Tämä on seurausta vakavasta henkilöstöpulasta useimmissa nuorisotoimistoissa.
Monet viranomaisen työntekijät kärsivät jatkuvasta ylikuormituksesta.
Lasten olinpaikan ja hyvinvoinnin valvontaan ei ole riittävästi aikaa eikä henkilökuntaa.
Monet sosiaalityöntekijät lopettavat työnsä, koska he eivät voi enää tukea työn tekemisen tapaa.
Tämä pahentaa hätätilannetta entisestään. Myös ammattitaitoisesta työvoimasta on pulaa.
Politiikalta ei ole odotettavissa parannuskeinoa.
Ei voida olettaa, että poliitikot korjaavat tämän itse, koska he itse hyötyvät suuresti
lasten kanssa tehtävästä liiketoiminnasta.
Käymme parhaillaan suurta taistelua talousarviovaroista, joita poliitikot käyttävät tukeakseen usein kyseenalaisia
ideologisia hankkeitaan, kuten "meripelastushankkeita" ja niin sanottua "feminististä ulkopolitiikkaa".
Tässä yhteydessä lasten huostaanotto on väline, jolla on palkitseva vaikutus liittovaltion
poliitikkojen taloudelliseen liikkumavaraan.
Lasten kanssa harjoitettava liiketoiminta tuottaa rahaa, koska se on työvoimavaltaista.
Tämän seurauksena työttömyysluvut laskevat ja liittovaltion on maksettava vähemmän työttömyyskorvauksia.
Samaan aikaan lasten ja nuorten hyvinvoinnin alalla työskentelevien työntekijöiden maksamat palkka- ja tuloverot
tuovat paljon rahaa valtion kassaan, joka sitten kanavoidaan ensisijaisesti liittovaltion ja osavaltioiden hallituksille.
Lasten huostaanotosta aiheutuvista kustannuksista ei sen sijaan vastaa liittovaltio vaan paikallisviranomaiset vanhempien
lisäksi, jotka saavat suhteellisen vähän tuloverotuloja.
Valtio voi käyttää lapsikaappausta hyväkseen myös muilla tavoin, nimittäin rajoittavana toimenpiteenä.
Sen saattoi nähdä Corona-aikoina:
Tässä tapauksessa huostaanotto oli terävä miekka, jota valtio käytti pelotellakseen koronavirustoimenpiteiden arvostelijoita.
Useissa tapauksissa lapsia vietiin perheiltä, koska vanhemmat eivät vaatineet, että lapset käyttävät koulussa naamiota.
Lapsikaappauksen aiheuttamat suuret vahingot
Samaan aikaan perheet, jotka tässä yhteydessä hajoavat, kokevat katastrofin.
Joskus poliisi poistaa lapset väkisin perheistään, kouluistaan tai päiväkodeistaan.
Ohjelmassamme "Systemaattinen lasten puute - huostaanotto mikroskoopin alla" asianomaiset
kertovat, miten he ovat kokeneet nämä toimenpiteet.
On myös järkyttävää kuvamateriaalia äideistä, jotka on siepattu huutavien lastensa luota.
Jo tällainen väkivaltainen ero on pienille lapsille järkytys koko elämäksi, ja usein he saavat vakavia traumoja.
Tämä johtaa syviin vammoihin ja lasten käyttäytymisen muutoksiin.
Esimerkiksi kaksivuotias Paul lakkasi puhumasta, kun hänet vietiin perheeltään, ja hänellä on ollut puheongelmia siitä lähtien.
Tätä seuraa usein viikkoja ja kuukausia, jolloin lapset ovat piilossa vanhemmiltaan.
Oikeuskäsittelyn jälkeen voidaan järjestää tapaamisia lasten kanssa.
Mutta vain hyvin harvoin ja tiukkojen sääntöjen mukaisesti.
Vanhemmat eivät saa osoittaa mitään tunteita tai puhua yhteisestä menneisyydestään.
Näin lapset eivät edes tajua, että myös heidän vanhempansa kärsivät erosta.
Tämä vanhempien pakotettu, luonnoton käytös vaikuttaa lapsiin hyvin häiritsevästi.
Jos sääntöjä kuitenkin rikotaan, vierailut kielletään kokonaan.
Useimmissa tapauksissa laitoshoitoon sijoittaminen ei johda paranemiseen.
Lapsille kehittyy usein käytösongelmia.
Heidät saatetaan sitten siirtää lasten ja nuorten psykiatriselle osastolle, jossa heitä
hoidetaan psyykenlääkkeillä ja Ritalinilla.
Psykologi tohtori Christidis:
"Lapsia ei siis auteta lainkaan laitoksissa.
Näin voi olla vain sellaisten lasten kohdalla, joita on todella pahoinpidelty vakavasti ja joiden kohdalla
oikeuslääketieteellinen tutkimus on selvästi osoittanut, että lapsilla on vakavia vammoja. Seksuaalinen hyväksikäyttö..."
Hän todistaa, että on olemassa kokonaisia tutkimuksia, joissa on todettu, että lähes 90 prosenttia
nuorista vahingoittuu ennen kuin he pääsevät ulos.
He ovat joko riippuvaisia huumeista tai alkoholista tai heistä on tullut jopa rikollisia.
He eivät saa asianmukaista pätevyyttä, joten he päätyvät usein maksamaan valtiolle jälkikäteen.
Tohtori Christidis: "Mitä lastenkodeissa oleville lapsille tehdään? Heitä pidetään huostassa.
Heillä on henkilöstömäärä, joka saa sinut itkemään.
Säästöjä tehdään siis sielläkin, kaikki on yksityistetty.
He kaikki haluavat vain tehdä voittoa. Lapset laitetaan hyllylle, eikä heitä tueta."
Lisäksi on toistuvasti raportoitu vielä pahemmista vahingoista hoitokodeissa ja kodin ulkopuolisissa sijoituspaikoissa.
Esimerkiksi Berliinissä lapsia sijoitettiin vuosikymmenien ajan pedofiilisille sijaisvanhemmille
sosiaalipedagogi Helmut Kentlerin neuvojen perusteella.
Kentler on nyt kuollut, mutta voidaan olettaa, että tuon ajan huovut ja verkot ovat edelleen olemassa, sillä kunnollista
ja johdonmukaista uudelleenarviointia ei ole vielä tehty.
Lisätietoja tästä löytyy "Demo for all" -toimintaryhmän dokumentista "Kentler Gate".
Myös hoitokodeissa on ollut useita skandaaleja, joissa on ollut kyse lasten huonosta kohtelusta ja seksuaalisesta
hyväksikäytöstä, sillä lapset ovat avuttomasti hyväksikäyttäjien armoilla ilman vanhempien suojelua.
Tohtori Christidis mainitsee erään SOS-lapsikylän, jossa superrikkaat käyttivät lapsia vuosia hyväksi.
Hän puhuu 160 tapauksesta.
Tutkiessaan pedofiliaa ja lapsiin kohdistuvaa saatanallista ja rituaalista väkivaltaa käsitteleviä dokumentteja Kla.TV on myös
toistuvasti törmännyt siihen, että vaikutusvaltaiset rikoksentekijät ovat
häpeilemättä käyttäneet hyväkseen lastenkotien lapsia.
Vastus on muodostumassa
Tohtori Andrea Christidis on luultavasti Saksan tärkein laittoman säilöönoton vastustaja.
Vuosien mittaan se on joutunut taistelemaan valtavaa vastarintaa vastaan.
Hän on nyt perustanut AXION-Resist -yhdistyksen, jonka tarkoituksena on yhdistää voimansa
lääkäreiden, tutkijoiden, lakimiesten ja rikostutkijoiden kanssa näiden väärinkäytösten torjumiseksi.
Asianomaisten perheiden tukemisen lisäksi Axion Resist tekee arvokasta PR-työtä, kuten symposiumin "Target Child &
Attachment", joka on luettavissa kokonaisuudessaan Axion Resistin kotisivuilla https://axionresist.com tai
lyhennettynä tiivistelmänä osoitteessa www.kla.tv/29203.
Tohtori Christidis ja hänen kollegansa tarvitsevat kuitenkin meidän kaikkien tukea tässä tärkeässä työssä.
Lasten riistäminen vanhemmiltaan ilman todella vakavaa syytä on rikos yhteiskuntamme heikoimpia jäseniä
kohtaan, ja sillä on elinikäiset seuraukset asianomaisille.
Se, että nämä monet lapset ja vanhemmat ovat pysyvästi erossa toisistaan hetkestä toiseen, on molemmille
osapuolille dramaattisuudessaan tuskin ohitettavissa.
Koska nämä peruuttamismenettelyt eivät yleensä ole julkisia ja tiedotusvälineet raportoivat niistä vain pätkittäin, meitä
kaikkia pyydetään auttamaan tämän asian nostamisessa yhteiskunnallisen keskustelun keskipisteeseen ja painostamaan
poliitikkoja, jotta he vihdoin korjaisivat tilanteen!