Mi az a felügyeleti jogról szóló végzés?
Ami elméletben védelmet nyújt, a gyakorlatban drámai következményekkel jár:
A gyermekek egyik pillanatról a másikra - néha egész gyermekkorukra - elszakadnak szüleiktől.
Ezután végleg elidegenednek a szüleiktől.
Németországban 2022-ben több mint 66 400 gyermeket és fiatalt vettek állami gondozásba és
helyeztek el nevelőszülőknél vagy otthonokban.
Ha levonjuk a 28 600 "kísérő nélküli kiskorú menekültet", akiket szintén beleszámítanak ebbe a számba, akkor a
szüleiktől - legalábbis ideiglenesen - elválasztott 37 800 gyermek száma megdöbbentően magas.
Az év minden napján átlagosan több mint 100 gyermeket vettek el a szüleiktől.
Azonban különösen a korai években a stabil kapcsolatok és a kötődési személyek rendkívül
fontosak a gyermekek személyes fejlődése szempontjából.
A szülők itt központi szerepet játszanak. Ők adnak nekik támogatást és biztonságot.
A gyerekek természetesen szeretik a szüleiket, még akkor is, ha azok nehéz jellemek vagy szociális esetek.
A gyermek szüleitől való elválasztása mind a gyermekek, mind a szülők számára rendkívül érzelmi folyamat, amely
traumatizálhatja őket, és súlyos pszichológiai károkat okozhat.
Ezért a gyermek gondozásba vétele mindig csak a végső megoldás lehet.
Csak akkor szabad elvégezni, ha a gyermek jólétének további veszélyeztetésének elkerülése érdekében nincs más lehetőség.
Tény azonban, hogy a fent említett számadatokkal Németország nemzetközi szinten élen jár
a gondozásba vett gyermekek számát tekintve.
Tényleg sokkal veszélyesebbek és inkompetensebbek a német szülők, mint más országok szülei?
Vagy más okai is vannak ezeknek a riasztóan magas számoknak?
Természetesen vannak olyan esetek, amikor a gyermeknek a szülőktől való elválasztásának nincs alternatívája,
például ha a gyermeket szexuálisan bántalmazzák a szülők.
De vajon valóban az esetek többségében fennállnak-e ezek az indokolt kivételek?
A gyermekrablás okai
Erről a gondozásba vétel indoklása ad tájékoztatást.
A legtöbb esetben ez nem a szülők erőszakossága, elhanyagolása vagy alkohol- vagy drogfüggősége miatt van.
A "kísérő nélküli menekült gyermekek" kivételével a leggyakoribb indoklás a szülőkkel
szembeni állítólagos "túlzott igénybevétel".
További okként említik a "kötődési zavarokat" vagy a "kötődési intoleranciát", vagyis azt, hogy az elvált szülő távol
akarja tartani a gyermeket a volt élettársától, vagy akár a "túl szoros kötődést anya és gyermeke között".
Az ilyen indoklások nagyon meglepőek.
Különösen válás esetén gyakran logikus következmény, hogy a gyermekek még közelebb költöznek a megmaradó
szülőhöz, hogy kompenzálják a hiányzó szülő elvesztését.
És különösen, ha egy gyermeknek nagyon szoros kötődése van az édesanyjához, még fájdalmasabb, ha ettől megfosztják.
Ami feltűnő ezekben az indoklásokban, az az, hogy viszonylag szabadon értelmezhetőek.
A visszaélés vagy a kábítószer-függőség konkrét és bizonyítható bűncselekmény.
Az azonban, hogy a szülőket milyen mértékben kell túlterhelni, vagy hogy az anya és a gyermek közötti
kötelék milyen mértékben kell túl szoros legyen, az a döntést hozó személy belátására van bízva.
És pontosan itt merül fel a legnagyobb probléma.
Megkérdőjelezhető szakértői vélemények
A törvényes gyámokról gyakran a gyermek gondozásba vétele során készül pszichológiai bírósági jelentés.
Ezek a jelentések fontos ítélkezési alapot jelentenek az illetékes családjogi bírák számára, és tartalmuk
hozzájárul a gyermekek további sorsáról szóló döntéshez.
Az esetek több mint 90%-ában a bírák követik a szakértők ajánlásait.
Ezek a jelentések azonban gyakran nyilvánvaló hiányosságokat tartalmaznak.
Dr. Andrea Christidis szakértő, igazságügyi pszichológus és viselkedésterapeuta, aki már több mint 1000
szakértői jelentést írt a családfelmérésekről, a kutatásaiból következtetéseket von le:
"Még nem láttam egyetlen olyan szakvéleményt sem, amely valóban megfelelt volna az összes műszaki követelménynek."
Szinte mindegyikben súlyos hibákat talált.
Sok esetben az érintett szülőket vagy szülőket a szakértők rövid megbeszélések után,
néha csak telefonbeszélgetések után értékelték.
Dr. Christidis elmagyarázza ezt:
"Sajnos a jelenlegi jogi helyzet az, hogy bárki, akit a bíró kijelöl, készíthet szakértői
jelentést. Hogy megteheti-e, az egy másik kérdés."
A berlini IB University of Applied Sciences tanulmánya megerősítette Dr. Christidis 2015-ben tett kijelentését.
Az egyetem 272 szakértői vélemény elemzése után arra a következtetésre jutott, hogy a németországi
családjogi vitákban a szakértői vélemények 75%-a hibás.
Még a képzett pszichológusok is gyakran alkalmaznak tudománytalan módszereket, például a Rorschach-tesztet.
Ennél a módszernél a gyerekeknek tintafoltokat mutatnak be, amelyeket értelmezniük kell: Mit lát a gyermek a foltban?
Az ilyen tesztek teljesen alkalmatlanok bizonyítékként a bíróságon, mégis hivatkoznak rájuk annak
eldöntésekor, hogy a gyermekről le kell-e mondani.
Ezek alapján az értékelő által kívánt bármilyen eredményt diagnosztizálhat, amelyek közül
némelyik erősen vitatott a szakemberek körében.
A szülőknél a jelentésekben gyakran diagnosztizálják a "szülői készségek hiányát" vagy "személyiségzavarokat".
Ezek aztán okai lehetnek a felügyeleti jog elvesztésének és a gyermekek nevelőszülőknél
vagy nevelőotthonokban való elhelyezésének.
Szakértői vélemények - jövedelmező üzlet
A felméréseket, amelyek egész családokat szakíthatnak szét, szintén a szülőknek kell fizetniük.
Ennek költségei akár 15 000 euróra is rúghatnak.
Ha a szülőknek nincs rá pénzük, akkor az adófizetőknek kell közbelépniük.
Évente több 100 millió eurót realizálnak ilyen módon.
Úgy tűnik, hogy bizonyos hálózatok alakultak ki a szakértők, az ifjúságvédelmi hivatalok és a családjogi bíróságok között.
Ilyen például a bajor GWG, a "Tudományos Törvényszéki és Jogi Pszichológiai Társaság".
Felismerte ezt a piacot, és üzleti modelljét a családjogi bíróságok számára készített szakértői véleményekre szabta.
Csatlakozott szakértőin keresztül nagyon gyorsan szakértői jelentéseket készít a bíróságok számára.
A szakértőknek a honoráriumuk 40 %-át kell kifizetniük neki.
A GWG képzési rendezvényeket szervez a bajorországi családjogi bírák számára, és ezáltal
kapcsolatot teremt az igazságszolgáltatással.
Ennek eredményeként a bajor igazságügyi miniszternek 2008-ban magyarázatot kellett adnia arra, hogy a családjogi
bíróságok miért elsősorban a GWG-nek ítélik oda megbízásaikat.
Az ingolstadti bíróság például egy éven belül tizenkét szerződésből tizenegyet a GWG-nek ítélt oda.
A kritikusok ezért a GWG monopolhelyzetéről beszélnek.
Harmadik fél általi kihelyezés - milliárdos piac
De a szakértői jelentések csak a nagy üzlet kezdete. 2023-ban 128 000 gyermek élt
nevelőotthonokban, és mintegy 87 000 gyermek nevelőszülőknél.
Az otthonban való elhelyezés gyermekenként 42 000 és 54 000 euró közötti összegbe kerül évente.
A nevelőcsaládok a nevelt gyermek befogadásáért havi 700 és 900 euró közötti összegű gondozási
támogatást kapnak, a gyermek életkorától függően.
Az adófizetők évente 4,9 milliárd eurót fizetnek ezekért az intézkedésekért.
Egy évtizedek óta dolgozó ifjúságsegítő egy interjúban a következőképpen nyilatkozott erről:
"A fekvőbeteg-ellátás már most is az a terület, amely a legtöbb pénzt termeli.
Úgy értem, a nap végén láthatjuk, hogy a fekvőbeteg-ellátó intézmények az évek során egyre jobban bővülnek.
Akik a gyerekeket úgymond piacra dobják, azok az ifjúságvédelmi hivatalok."
"Egészen tudatosan mondom: dobd ki a piacra!
Mert ez így van: a pénzről szól, a pénzről szól.
És ha az ifjúságvédelmi hivatal felajánl egy fiatalt egy bizonyos napi vagy havi díjért, akkor én teszek egy ajánlatot az
ifjúságvédelmi hivatalnak, és az ifjúságvédelmi hivatal mondja meg, hogy elfogadom-e ezt az ajánlatot vagy sem.
Végül is ez egy üzlet. Az ifjúságvédelmi hivatalok pedig végső soron örülnek, ha van egy
szervezet, amely leveszi a kezükről a fiatalokat."
Az ifjúságvédelmi hivatal munkatársai gyakran nem ellenőrzik kellőképpen, hogy a gyermekek hogyan érzik
magukat a központokban, és hogy az ott hozott intézkedések ésszerűek és hasznosak-e a gyermekek számára.
Többször kerültek napvilágra botrányok arról, hogy Németországból származó gyermekeket adtak
át külföldi nevelőcsaládoknak és otthonoknak.
Ott nem jártak iskolába, és semmilyen más módon nem kísérték vagy felügyelték őket.
A gyermek mindenek felett álló érdeke ekkor nyilvánvalóan már nem volt érdekes.
Azoknak a szervezeteknek azonban, amelyeknél ez a visszaélésszerű gyakorlat működik, ez nagy üzletet jelent.
Egy német szervezet havonta legfeljebb 5000 eurót kap egy gyermek után az ifjúságvédelmi hivataltól.
Ha azonban az intézmény a gyermeket például egy lengyelországi nevelőcsaládhoz küldi, akkor csak havi 600 eurót
kell fizetni a gyermeknek a családban való elhelyezéséért.
Azt, hogy mi történik a többi pénzzel, gyakran nem ellenőrzik.
Rendkívüli állapot az ifjúságvédelmi hivatalokban
Ez a legtöbb ifjúságvédelmi hivatalban tapasztalható súlyos munkaerőhiány következménye.
A hatóság számos alkalmazottja szenved az állandó túlterheltségtől.
Nincs elég idő és személyzet a gyermekek hollétének és jólétének ellenőrzésére.
Sok szociális munkás azért mond fel, mert nem tudja tovább támogatni a munkavégzés módját.
Ez tovább súlyosbítja a vészhelyzetet. A szakképzett munkaerőből is hiány van.
A politikától nem várható orvoslás
Nem feltételezhető, hogy a politikusok ezt maguk fogják orvosolni, hiszen ők maguk is nagy
hasznot húznak a gyerekekkel való üzletelésből.
Jelenleg komoly küzdelmet folytatunk a költségvetési forrásokért, amelyeket a politikusok gyakran megkérdőjelezhető
ideológiai projektjeik támogatására használnak, beleértve a "tengeri mentést" és az úgynevezett "feminista külpolitikát".
Ebben az összefüggésben a gyermekek gondozásba vétele olyan eszköz, amely jutalmazó hatással van
a szövetségi politikusok pénzügyi mozgásterére.
A gyerekekkel való üzletelés pénzt termel, mert munkaigényes.
Ennek eredményeképpen a munkanélküliségi adatok csökkennek, és a szövetségi kormánynak
kevesebb munkanélküli segélyt kell kifizetnie.
Ugyanakkor a gyermek- és ifjúságvédelmi ágazatban dolgozók által fizetett bér- és jövedelemadó rengeteg pénzt
önt az államkasszába, amely aztán elsősorban a szövetségi és a tartományi kormányhoz kerül.
A gyermekek gondozásba vételének költségeit viszont nem a szövetségi kormány, hanem a szülők mellett a helyi hatóságok
viselik, akik viszonylag kevés jövedelemadó-bevételhez jutnak.
Az állam más módon is felhasználhatja a gyermekrablást - nevezetesen korlátozó intézkedésként.
Ezt láthattad a koronás időkben:
Itt az őrizet egy éles kard volt, amelyet az állam arra használt, hogy megfélemlítse a
koronavírus elleni intézkedések kritikusait.
Több esetben azért vettek el gyerekeket családoktól, mert a szülők nem ragaszkodtak ahhoz,
hogy a gyerekek maszkot viseljenek az iskolában.
Gyermekrablás által okozott súlyos károk
Eközben az ebben az összefüggésben szétszakadt családok katasztrófát élnek át.
A gyerekeket néha a rendőrség erőszakkal elszakítja családjuktól, iskoláiktól vagy óvodáiktól.
A "Szisztematikus gyermekelvonás - a gyermekmegőrzés mikroszkóp alatt" című műsorunkban az érintettek
beszámolnak arról, hogyan élték meg ezeket a beavatkozásokat.
Sokkoló filmfelvételeket is láthatunk arról, ahogy anyákat elragadnak sikoltozó gyermekeiktől.
Egy ilyen erőszakos elválás önmagában is egy életre szóló sokkot jelent a kicsik számára, gyakran súlyos traumát okozva nekik.
Ez mély sérülésekhez és viselkedésbeli változásokhoz vezet a gyermekeknél.
A kétéves Paul például nem beszélt, amikor elvették a családjától, és azóta is beszédproblémái vannak.
Ezt gyakran követik olyan hetek és hónapok, amikor a gyermekeket elrejtik a szüleik elől.
A bírósági meghallgatást követően a gyermekekkel való találkozásra kerülhet sor.
De csak nagyon ritkán és szigorú szabályok mellett.
A szülők nem mutathatnak ki semmilyen érzést, és nem beszélhetnek a közös múltjukról.
Így a gyerekek észre sem veszik, hogy a szüleik is szenvednek a különélés miatt.
A szülőknek ez az erőltetett, természetellenes viselkedése nagyon zavaróan hat a gyerekekre.
A szabályok megszegése esetén azonban a látogatásokat teljesen megtiltják.
A legtöbb esetben az intézményi elhelyezés nem jár együtt javulással.
A gyerekeknél gyakran alakulnak ki viselkedési problémák.
Ezután gyermek- és ifjúságpszichiátriai osztályra kerülhetnek, ahol pszichotróp gyógyszerekkel és Ritalinnal kezelik őket.
Dr. Christidis pszichológus:
"A gyerekeknek tehát egyáltalán nem segítenek az intézményekben.
Ez csak olyan gyermekek esetében fordulhat elő, akiket valóban súlyosan bántalmaztak, és ahol az igazságügyi
orvostudomány egyértelműen megállapította a gyermekek súlyos sérüléseit. Szexuális visszaélés..."
Azt vallja, hogy egész tanulmányok szerint a fiatalok majdnem 90 százaléka sérül, mielőtt kikerülne.
Vagy drog- vagy alkoholfüggők, vagy akár bűnözőkké váltak.
Nem kapnak megfelelő képesítést, így gyakran az államnak fizetnek utólag.
Dr. Christidis: "Mit tesznek a gyermekotthonokban élő gyerekekkel? Őket őrizetben tartják.
Olyan a létszámarányuk, hogy az ember sírva fakad.
Tehát ott is megtakarításokat érnek el, mindent privatizálnak.
Mindannyian csak profitot akarnak termelni. Így a gyerekeket a polcra teszik, és nem támogatják őket."
Ezenkívül többször is beszámoltak még súlyosabb károkról a gondozóotthonokban és az otthonon kívüli elhelyezésekben.
Berlinben például Helmut Kentler szociálpedagógus tanácsára évtizedeken át pedofil nevelőszülőkhöz adtak gyerekeket.
Kentler már meghalt, de feltételezhető, hogy az akkori nemezek és hálózatok még mindig léteznek, mivel a
megfelelő és következetes újraértékelés még nem történt meg.
Erről bővebb információ a "Demo for all" akciócsoport "Kentler Gate" című dokumentumfilmjében található.
A gyermekotthonokban is számos botrány történt, amelyek a gyermekekkel szembeni rossz bánásmóddal és szexuális
visszaéléssel kapcsolatosak, akik szülői védelem nélkül tehetetlenül ki vannak szolgáltatva a bántalmazóknak.
Dr. Christidis megemlít egy SOS Gyermekfalut, ahol a szupergazdagok évekig bántalmazták a gyerekeket.
160 esetről beszél.
A pedofíliáról és a gyermekek elleni sátánista-rituális erőszakról szóló dokumentumfilmek kutatása során a Kla.TV
többször is találkozott azzal a ténnyel, hogy a befolyásos elkövetők szégyentelenül
gyermekotthonokból származó gyermekeket használtak fel.
Ellenállás alakul ki
Dr. Andrea Christidis valószínűleg a legjelentősebb kampányoló a jogellenes fogva tartás ellen Németországban.
Az évek során hatalmas ellenállással kellett megküzdenie.
Most megalapította az "AXION-Resist" egyesületet, hogy orvosokkal, tudósokkal, ügyvédekkel és
kriminológusokkal közösen küzdjön e visszaélések ellen.
Az érintett családok támogatása mellett az Axion Resist értékes PR-tevékenységet is folytat, például a "Célzott gyermek és
kötődés" című szimpóziumot, amely teljes egészében megtalálható a https://axionresist.com honlapon, vagy
rövidített összefoglaló formájában a www.kla.tv/29203 oldalon.
Dr. Christidisnek és kollégáinak azonban mindannyiunk támogatására szükségük van ebben a fontos munkában.
A gyermekek elszakítása a szüleiktől minden komolyabb ok nélkül olyan bűncselekmény, amely társadalmunk
leggyengébb tagjai ellen irányul, és amelynek az érintettek számára életre szóló következményei vannak.
Az a tény, hogy ez a sok gyermek és szülő egyik pillanatról a másikra tartósan elszakad egymástól,
aligha felülmúlható drámaiságban mindkét fél számára.
Mivel ezek az elvonási eljárások általában nem nyilvánosak, és a média is csak töredékesen számol be róluk, mindannyiunkat arra
kérnek, hogy segítsük ezt a kérdést a társadalmi vita középpontjába helyezni, és gyakoroljunk nyomást
a politikusokra, hogy végre orvosolják a helyzetet!