Kas ir rīkojums par aizgādību?
Tas, kas teorētiski izklausās tik aizsargājoši, praksē rada dramatiskas sekas:
Bērni tiek šķirti no vecākiem no viena brīža līdz otram - dažkārt uz visu atlikušo bērnību.
Pēc tam viņi uz visiem laikiem tiek nošķirti no saviem vecākiem.
Vācijā 2022. gadā vairāk nekā 66 400 bērnu un jauniešu tika uzņemti valsts aprūpē un ievietoti audžuģimenēs vai mājās.
Atskaitot 28 600 "nepilngadīgo bēgļu bez pavadības", kas arī ir iekļauti šajā skaitlī, iegūstam šokējoši lielo skaitli - 37
800 bērnu, kuri vismaz uz laiku tika šķirti no saviem vecākiem.
Vidēji katru dienu gadā vecākiem tika atņemti vairāk nekā 100 bērni.
Tomēr īpaši agrīnajā bērnībā stabilas attiecības un pieķeršanās ir ārkārtīgi svarīgas bērna personības attīstībai.
Vecākiem šeit ir galvenā loma. Viņi sniedz viņiem atbalstu un drošību.
Bērni dabiski mīl savus vecākus, pat ja viņi ir sarežģīti raksturi vai sociālie gadījumi.
Bērna šķiršana no vecākiem ir ļoti emocionāls process gan bērniem, gan vecākiem, kas var viņus
traumēt un nodarīt smagu psiholoģisku kaitējumu.
Šā iemesla dēļ bērna nodošanai aprūpē vajadzētu būt tikai galējam risinājumam.
To vajadzētu veikt tikai tad, ja nav citu iespēju, lai izvairītos no bērna labklājības turpmāka apdraudējuma.
Tomēr fakts ir tāds, ka ar iepriekš minētajiem skaitļiem Vācija ir starptautiska līdere bērnu uzņemšanas aprūpē jomā.
Vai tiešām Vācijas vecāki ir daudz bīstamāki un nekompetentāki nekā vecāki citās valstīs?
Vai arī šiem satraucoši augstajiem skaitļiem ir citi iemesli?
Protams, ir gadījumi, kad nav alternatīvas bērna šķiršanai no vecākiem, piemēram, ja vecāki bērnu seksuāli izmanto.
Bet vai šie pamatotie izņēmumi patiešām ir sastopami vairumā gadījumu?
Bērnu nolaupīšanas iemesli
Informāciju par to sniedz iemesli, uz kuriem pamatota nodošana aprūpē.
Vairumā gadījumu tas nav saistīts ar vecāku vardarbību, nolaidību vai alkohola vai narkotiku atkarību.
Izņemot "nepavadītus bēgļu bērnus", visizplatītākais pamatojums ir iespējamās "pārmērīgās prasības pret vecākiem".
Citi minētie iemesli ir "pieķeršanās traucējumi" vai "pieķeršanās neiecietība", t. i., šķirtais vecāks vēlas noturēt bērnu no bijušā
partnera, vai pat "pārāk cieša saikne starp māti un bērnu".
Šāds pamatojums ir ļoti pārsteidzošs.
Jo īpaši laulības šķiršanas lietās bieži vien ir loģiskas sekas tam, ka bērni pārceļas vēl tuvāk
atlikušajam vecākam, lai kompensētu trūkstošā vecāka zaudējumu.
Jo īpaši tad, ja bērnam ir ļoti cieša saikne ar māti, tas ir vēl jo sāpīgāk, ja bērnam tā tiek atņemta.
Pārsteidzoši ir tas, ka šie pamatojumi ir samērā brīvi interpretējami.
Ļaunprātīga izmantošana vai narkomānija ir konkrēti un pārbaudāmi pārkāpumi.
Tomēr tas, kurā brīdī vecākiem būtu jāpārslogo vecāki vai kurā brīdī saikne starp māti un bērnu būtu pārāk cieša,
ir atkarīgs no personas, kas izdara spriedumu, ieskatiem.
Un tieši šeit rodas liela problēma.
Apšaubāmi ekspertu atzinumi
Psiholoģiskie tiesas ziņojumi par likumīgajiem aizbildņiem bieži vien tiek sastādīti bērna nodošanas aprūpē laikā.
Šie ziņojumi ir svarīgs pamats kompetentu ģimenes lietu tiesu tiesnešu spriedumiem, un to saturs
palīdz pieņemt lēmumu par turpmāko bērnu likteni.
Vairāk nekā 90 % gadījumu tiesneši ievēro ekspertu ieteikumus.
Tomēr šajos ziņojumos bieži vien ir acīmredzami trūkumi.
Dr. Andrea Christidis, tiesu medicīnas eksperte, tiesu psiholoģe un biheiviorālā terapeite, kura ir uzrakstījusi
jau vairāk nekā 1000 ekspertīzes ziņojumu par ģimenes novērtēšanu, secina, ka viņas pētījumi:
"Es vēl neesmu redzējis nevienu ekspertu atzinumu, kas patiešām atbilstu visām tehniskajām prasībām."
Gandrīz visās no tām tika konstatēti nopietni trūkumi.
Daudzos gadījumos attiecīgos vecākus vai vecākus eksperti novērtēja pēc īsām pārrunām, dažkārt tikai pēc telefonsarunām.
Dr. Christidis to skaidro:
"Diemžēl pašreizējā juridiskā situācija ir tāda, ka ekspertīzes var sagatavot ikviens, kuru ieceļ
tiesnesis. Vai viņš to var darīt, ir cits jautājums."
Berlīnes Lietišķo zinātņu universitātes IB pētījums 2015. gadā apstiprināja Dr. Christidisa teikto.
Analizējot 272 ekspertu atzinumus, universitāte secināja, ka 75 % no visiem ekspertu
atzinumiem ģimenes tiesību strīdos Vācijā ir kļūdaini.
Pat apmācīti psihologi bieži izmanto nezinātniskas metodes, piemēram, Roršaha plankuma testu.
Izmantojot šo metodi, bērniem tiek parādīti tintes plankumi, kurus viņiem jāinterpretē: Ko bērns saskata traipā?
Šādi testi ir pilnīgi nepiemēroti kā pierādījums tiesā, tomēr tie tiek minēti kā pamats, lai
pieņemtu lēmumu par to, vai bērns ir jāatdod.
Pamatojoties uz šiem kritērijiem, var diagnosticēt jebkuru vērtētāja vēlamo rezultātu, no
kuriem daži speciālistu aprindās ir ļoti strīdīgi.
Ekspertu ziņojumos vecākiem bieži tiek diagnosticēts "vecāku prasmju trūkums" vai "personības traucējumi".
Tas var būt iemesls, lai zaudētu aizgādību un bērni tiktu ievietoti audžuģimenēs vai ģimenēs.
Ekspertu atzinumi - ienesīgs bizness
Par ziņojumiem, kas var izjaukt veselas ģimenes, ir jāmaksā arī vecākiem.
Izmaksas par to var sasniegt 15 000 eiro.
Ja vecākiem nav naudas, ir jāiesaistās nodokļu maksātājiem.
Katru gadu šādā veidā tiek realizēti vairāki 100 miljoni eiro.
Šķiet, ka ir izveidojušies zināmi tīkli starp ekspertiem, jauniešu labklājības iestādēm un ģimenes tiesām.
Viens no piemēriem ir Bavārijas GWG - "Tiesu medicīnas un juridiskās psiholoģijas zinātniskā biedrība".
Uzņēmums ir apzinājies šo tirgu un pielāgojis savu uzņēmējdarbības modeli ekspertīzēm ģimenes tiesās.
Tā ar saistīto ekspertu starpniecību ļoti ātri sniedz ekspertīzes ziņojumus tiesām.
Ekspertiem viņai jāmaksā 40 % no viņu honorāriem.
GWG organizē mācību pasākumus Bavārijas ģimenes tiesu tiesnešiem un tādējādi veido saikni ar tiesu iestādēm.
Tādēļ 2008. gadā Bavārijas tieslietu ministram bija jāskaidro, kāpēc ģimenes tiesas pārsvarā piešķir līgumus GWG.
Piemēram, Ingolštates tiesa gada laikā vienpadsmit no divpadsmit līgumiem piešķīra GWG.
Tāpēc kritiķi runā par GWG monopolstāvokli.
Trešo pušu izvietojumi - miljardiem vērts tirgus
Bet ekspertu ziņojumi ir tikai sākums lielajam biznesam. 2023. gadā 128 000 bērnu dzīvoja
aprūpes mājās un aptuveni 87 000 bērnu audžuģimenēs.
Izmitināšana mājoklī maksā 42 000 - 54 000 eiro par bērnu gadā.
Par audžuģimenes uzņemšanu audžuģimenē audžuģimenes saņem ikmēneša aprūpes pabalstu no
700 līdz 900 eiro atkarībā no bērna vecuma.
Nodokļu maksātāji par šiem pasākumiem gadā maksā 4,9 miljardus eiro.
Kāds jauniešu labklājības darbinieks, kurš strādājis vairākus gadu desmitus, intervijā to komentēja šādi:
"Stacionārā jau tagad ir tā joma, kas rada vislielāko peļņu.
Galu galā redzams, ka stacionāri gadu gaitā arvien vairāk paplašinās.
Tie, kas, tā sakot, izmet bērnus tirgū, ir jauniešu labklājības dienesti."
"Es to teikšu apzināti: izmetiet to tirgū!
Jo tā tas ir - runa ir par naudu, runa ir par naudu.
Un, ja jauniešu labklājības birojs man piedāvā jaunieti par noteiktu dienas vai mēneša likmi, tad es iesniedzu
piedāvājumu jauniešu labklājības birojam, un jauniešu labklājības birojs pasaka, vai es pieņemu šo piedāvājumu vai nē.
Galu galā tas ir bizness. Un jauniešu labklājības dienesti galu galā ir apmierināti, ja viņiem ir
organizācija, kas noņem jauniešus no viņu rokām."
Kā bērniem klājas centros un vai tajos veiktie pasākumi ir saprātīgi un lietderīgi bērniem, jaunatnes lietu
pārvalžu darbinieki bieži vien pietiekami nepārbauda.
Vairākkārt ir izskanējuši skandāli par to, ka bērni no Vācijas tiek nodoti audžuģimenēm un mājām ārzemēs.
Viņi tur neapmeklēja skolu, netika uzraudzīti vai kā citādi pārraudzīti.
Bērna intereses tad acīmredzot vairs netika ņemtas vērā.
Tomēr organizācijām, kas izmanto šo ļaunprātīgo praksi, tas nozīmē lielu biznesu.
Vācijas organizācija no jauniešu labklājības dienesta saņem līdz 5000 eiro mēnesī par vienu bērnu.
Tomēr, ja iestāde nosūta bērnu, piemēram, uz audžuģimeni Polijā, par bērna uzturēšanos šajā ģimenē jāmaksā tikai 600 eiro mēnesī.
Bieži netiek pārbaudīts, kas notiek ar pārējo naudu.
Ārkārtas stāvoklis jauniešu labklājības iestādēs
Tās ir sekas tam, ka lielākajā daļā jauniešu labklājības dienestu trūkst darbinieku.
Daudzi iestādes darbinieki cieš no pastāvīgas pārslodzes.
Trūkst laika un darbinieku, lai uzraudzītu bērnu atrašanās vietu un labklājību.
Daudzi sociālie darbinieki aiziet no darba, jo vairs nespēj atbalstīt to, kā tiek veikts darbs.
Tas vēl vairāk saasina ārkārtas situāciju. Trūkst arī kvalificēta darbaspēka.
No politikas nav sagaidāms neviens tiesiskās aizsardzības līdzeklis
Nevar pieņemt, ka politiķi paši to novērsīs, jo viņi paši gūst lielu labumu no biznesa ar bērniem.
Pašlaik mēs piedzīvojam lielu cīņu par budžeta līdzekļiem, ko politiķi izmanto, lai atbalstītu savus bieži vien
apšaubāmos ideoloģiskos projektus, tostarp "jūras glābšanu" un tā saukto "feminisma ārpolitiku".
Šajā kontekstā bērnu nodošana aprūpē ir instruments, kas labvēlīgi ietekmē federālo politiķu finansiālās manevrēšanas iespējas.
Uzņēmējdarbība ar bērniem rada naudu, jo tā ir darbietilpīga.
Tā rezultātā bezdarba rādītāji samazinās, un federālajai valdībai ir jāizmaksā mazāk bezdarbnieku pabalstu.
Tajā pašā laikā bērnu un jauniešu labklājības nozarē strādājošo algas un ienākuma nodoklis iepludina valsts
kasē lielu naudas summu, kas pēc tam tiek novirzīta galvenokārt federālajai un pavalstu valdībām.
No otras puses, izmaksas, kas saistītas ar bērnu ievietošanu aprūpē, sedz nevis federālā valdība, bet gan pašvaldības papildus
vecākiem, kuri no ienākuma nodokļa saņem salīdzinoši maz.
Valsts bērnu nolaupīšanu var izmantot savā labā arī citos veidos, proti, kā ierobežojošu pasākumu.
To varēja novērot arī Corona laikos:
Šajā gadījumā apcietinājums bija ass zobens, ko valsts izmantoja, lai iebiedētu koronavīrusa pasākumu kritiķus.
Vairākos gadījumos bērni tika atņemti no ģimenēm, jo vecāki neuzstāja, lai bērni skolā valkā masku.
Bērnu nolaupīšanas izraisīti lieli zaudējumi
Tikmēr ģimenes, kas šajā kontekstā tiek sašķeltas, piedzīvo katastrofu.
Dažkārt policija piespiedu kārtā izņem bērnus no ģimenēm, skolām vai bērnudārziem.
Mūsu raidījumā "Sistemātiska bērnu atņemšana - aizbildnība zem mikroskopa" skartās personas stāsta
par to, kā viņas pieredzējušas šādu iejaukšanos.
Filmā ir arī šokējoši kadri, kuros redzams, kā mātes tiek atņemtas no saviem kliedzošajiem bērniem.
Šāda vardarbīga šķiršana vien ir trieciens mazajiem bērniem uz visu mūžu, un bieži vien viņi ir smagi traumēti.
Tas izraisa dziļus ievainojumus un bērnu uzvedības izmaiņas.
Piemēram, divus gadus vecais Pauls pārstāja runāt, kad viņu paņēma no ģimenes, un kopš tā laika viņam ir runas problēmas.
Tam bieži seko nedēļas un mēneši, kad bērni tiek slēpti no vecākiem.
Pēc tiesas sēdes var tikt organizētas tikšanās ar bērniem.
Taču tikai ļoti reti un saskaņā ar stingriem noteikumiem.
Vecākiem nav atļauts izrādīt nekādas jūtas vai runāt par kopīgo pagātni.
Šādā veidā bērni pat nenojauš, ka arī viņu vecāki cieš no šķiršanās.
Šādai piespiedu, nedabiskai vecāku uzvedībai ir ļoti satraucoša ietekme uz bērniem.
Tomēr, ja noteikumi tiek pārkāpti, apmeklējumi tiek pilnībā aizliegti.
Lielākajā daļā gadījumu ievietošana aprūpes iestādēs nav saistīta ar uzlabošanos.
Bērniem bieži rodas uzvedības problēmas.
Pēc tam viņus var pārvietot uz bērnu un pusaudžu psihiatrijas nodaļu, kur viņus ārstē ar psihotropām zālēm un ritalīnu.
Psihologs Dr. Christidis:
"Tāpēc bērniem iestādēs netiek sniegta nekāda palīdzība.
Tas var attiekties tikai uz bērniem, kuri patiešām ir tikuši smagi ļaunprātīgi izmantoti un kuriem tiesu medicīnā ir
skaidri konstatēti nopietni ievainojumi. Seksuāla vardarbība..."
Viņa apliecina, ka ir veikti veseli pētījumi, kuros konstatēts, ka gandrīz 90 procenti
jauniešu tiek bojāti, pirms viņi iziet no skolas.
Viņi ir atkarīgi no narkotikām vai alkohola vai pat kļuvuši par noziedzniekiem.
Viņi neiegūst pienācīgu kvalifikāciju, tāpēc bieži vien pēc tam maksā valstij.
Dr. Christidis: "Kas tiek darīts ar bērniem bērnu namos? Viņi tiek turēti apcietinājumā.
Darbinieku skaita attiecība ir tāda, ka gribas raudāt.
Tāpēc arī tur tiek taupīts, viss tiek privatizēts.
Viņi visi vēlas tikai gūt peļņu. Tāpēc bērni tiek novietoti plauktā un netiek atbalstīti."
Turklāt ir arī vairākkārtēji ziņojumi par vēl lielākiem bojājumiem aprūpes mājās un ārpusģimenes aprūpes iestādēs.
Berlīnē, piemēram, pēc sociālā pedagoga Helmuta Kentlera (Helmut Kentler) ieteikuma bērni gadu
desmitiem tika ievietoti pie audžuvecākiem pedofiliem.
Kentlers ir miris, taču var pieņemt, ka tā laika filcs un tīkli joprojām pastāv, jo pienācīga
un konsekventa pārvērtēšana vēl nav notikusi.
Plašāku informāciju par to var atrast rīcības grupas "Demo visiem" dokumentālajā filmā "Kentlera vārti".
Ir bijuši arī dažādi skandāli aprūpes namos, kas saistīti ar sliktu izturēšanos un seksuālu vardarbību pret
bērniem, kuri bez vecāku aizsardzības ir bezpalīdzīgi pakļauti vardarbības veicēju nežēlībai.
Dr. Christidis piemin SOS bērnu ciematu, kurā bērnus gadiem ilgi ļaunprātīgi izmantoja superbagātie.
Viņa runā par 160 gadījumiem.
Pētot dokumentālās filmas par pedofiliju un sātanisku rituālu vardarbību pret bērniem , Kla.TV ir vairākkārt
saskārusies arī ar faktu, ka ietekmīgi noziedznieki bezkaunīgi izmantojuši bērnus no bērnu namiem.
Veidojas pretestība
Dr. Andrea Christidis, iespējams, ir nozīmīgākā cīnītāja pret nelikumīgu aizturēšanu Vācijā.
Gadu gaitā tai ir nācies cīnīties pret milzīgu pretestību.
Tagad viņa ir nodibinājusi apvienību "AXION-Resist", lai kopā ar ārstiem, zinātniekiem, juristiem un
kriminologiem apvienotu spēkus cīņai pret šiem pārkāpumiem.
Papildus atbalstam cietušajām ģimenēm Axion Resist veic vērtīgu sabiedrisko attiecību darbu, piemēram, simpozija "Target Child &
Attachment" (Mērķtiecīgs bērns un pieķeršanās) rīkošanu, ar kura pilnu tekstu var iepazīties viņu mājaslapā https://axionresist.com
vai saīsinātā kopsavilkumā www.kla.tv/29203.
Tomēr Dr. Christidis un viņas kolēģiem šajā svarīgajā darbā ir nepieciešams mūsu visu atbalsts.
Bērnu atņemšana vecākiem bez nopietna iemesla ir noziegums pret mūsu sabiedrības vājākajiem locekļiem, kas
skarto personu cietušajiem atstāj sekas uz visu mūžu.
Tas, ka tik daudzi bērni un vecāki no brīža uz brīdi ir pastāvīgi šķirti viens no otra,
ir grūti pārspējams abu pušu dramatisma ziņā.
Tā kā šīs izņemšanas procedūras parasti nav publiski pieejamas un plašsaziņas līdzekļi par tām ziņo tikai fragmentāri, mēs visi
esam aicināti palīdzēt pārcelt šo jautājumu uz sociālo debašu centru un izdarīt spiedienu
uz politiķiem, lai beidzot uzlabotu situāciju!