Hva er en omsorgsovertakelse?
Det som høres så beskyttende ut i teorien, får dramatiske konsekvenser i praksis:
Barn skilles fra foreldrene sine fra det ene øyeblikket til det andre - noen ganger for resten av barndommen.
Etter det er de for alltid adskilt fra foreldrene sine.
I Tyskland ble mer enn 66 400 barn og unge tatt hånd om av det offentlige og plassert i fosterfamilier eller -hjem i 2022.
Etter å ha trukket fra de 28 600 "enslige mindreårige flyktningene", som også er inkludert i dette tallet, blir
resultatet et sjokkerende høyt tall på 37 800 barn som ble skilt fra foreldrene sine - i det minste midlertidig.
I gjennomsnitt ble mer enn 100 barn tatt fra foreldrene sine hver eneste dag i løpet av året.
Men særlig i de første leveårene er stabile relasjoner og tilknytningspersoner
svært viktige for barns personlige utvikling.
Foreldrene spiller en sentral rolle her. De gir dem støtte og trygghet.
Barn er naturlig nok glad i foreldrene sine, selv om de er vanskelige personer eller sosiale tilfeller.
Å skille et barn fra foreldrene er en svært følelsesladet prosess for både barn og foreldre, noe som kan
traumatisere dem og forårsake alvorlige psykiske skader.
Derfor bør omsorgsovertakelse bare være en siste utvei.
Det bør bare gjennomføres hvis det ikke finnes andre alternativer for å unngå å sette barnets velferd ytterligere i fare.
Faktum er imidlertid at Tyskland med de ovennevnte tallene er internasjonalt ledende
når det gjelder omsorgsovertakelser av barn.
Er tyske foreldre virkelig så mye farligere og mer inkompetente enn foreldre i andre land?
Eller er det andre årsaker til disse alarmerende høye tallene?
Det finnes selvfølgelig tilfeller der det ikke finnes noe alternativ til å skille barnet fra foreldrene,
for eksempel hvis barnet blir seksuelt misbrukt av dem.
Men er disse berettigede unntakene virkelig til stede i flertallet av tilfellene?
Årsaker til bortføring av barn
Begrunnelsen for omsorgsovertakelsen gir informasjon om dette.
I de fleste tilfeller skyldes dette ikke vold, omsorgssvikt eller alkohol- eller narkotikamisbruk fra foreldrenes side.
Med unntak av "enslige flyktningbarn" er den vanligste begrunnelsen at det stilles "for store krav til foreldrene".
Andre årsaker som oppgis, er "tilknytningsforstyrrelser" eller "tilknytningsintoleranse", det vil si at en fraskilt
forelder ønsker å holde barnet unna ekspartneren, eller til og med "for tette bånd mellom mor og barn".
Slike begrunnelser er svært overraskende.
Særlig i skilsmissesaker er det ofte en logisk konsekvens at barna flytter enda tettere sammen med den gjenværende forelderen
for å kompensere for tapet av den forelderen som mangler.
Og spesielt når et barn har et svært nært bånd til moren, er det ekstra smertefullt hvis det blir fratatt dette.
Det som er påfallende med disse begrunnelsene, er at de er relativt åpne for tolkning.
Misbruk eller narkotikamisbruk er konkrete og beviselige lovbrudd.
Men det er opp til den som foretar vurderingen å avgjøre når foreldrene blir overbelastet,
eller når båndet mellom mor og barn blir for tett.
Og det er nettopp her det oppstår et stort problem.
Tvilsomme ekspertuttalelser
Psykologiske rettsutredninger om de foresatte utarbeides ofte i forbindelse med omsorgsovertakelsen.
Disse rapportene er et viktig vurderingsgrunnlag for de kompetente familiedommerne, og innholdet i
rapportene bidrar til avgjørelsen om barnas fremtidige skjebne.
I over 90 prosent av sakene følger dommerne anbefalingene fra de sakkyndige.
Disse rapportene inneholder imidlertid ofte åpenbare mangler.
Dr. Andrea Christidis, sakkyndig, rettspsykolog og atferdsterapeut som allerede har skrevet over 1000 sakkyndigrapporter om
familieutredninger, konkluderer på grunnlag av sin forskning:
"Jeg har ennå til gode å se en eneste ekspertuttalelse som virkelig oppfyller alle de tekniske kravene."
Den fant alvorlige mangler i nesten alle.
I mange tilfeller ble foreldrene eller de berørte foreldrene vurdert av de sakkyndige etter korte
samtaler, noen ganger bare etter telefonsamtaler.
Dr. Christidis forklarer dette:
"Dessverre er det slik i dag at enhver som er oppnevnt av dommeren, har lov til å utarbeide
sakkyndigrapporter. Om han kan det, er et annet spørsmål."
En studie fra IB University of Applied Sciences Berlin bekreftet Dr. Christidis' uttalelse i 2015.
Etter å ha analysert 272 sakkyndige uttalelser kom universitetet frem til at 75 % av alle sakkyndige
uttalelser i familierettslige tvister i Tyskland er feilaktige.
Selv utdannede psykologer bruker ofte uvitenskapelige metoder, som for eksempel Rorschach-blot-testen.
I denne metoden blir barna presentert for blekkflekker som de blir bedt om å tolke: Hva ser barnet i flekken?
Slike tester er helt uegnet som bevis i retten, men blir likevel brukt som grunnlag for å avgjøre om barnet skal bortadopteres.
Diagnosen kan stilles på grunnlag av et hvilket som helst resultat som utrederen ønsker, noe som
til tider er svært kontroversielt i fagmiljøer.
Foreldrene får ofte diagnosen "manglende foreldreferdigheter" eller "personlighetsforstyrrelser" i rapportene.
Dette kan i så fall være årsaker til at omsorgen fratas og barna plasseres i fosterfamilier eller -hjem.
Ekspertrapporter - en lukrativ forretning
Rapportene, som har potensial til å splitte hele familier, må også betales av foreldrene.
Kostnadene for dette kan være opptil 15 000 euro.
Hvis foreldrene ikke har penger, må skattebetalerne trå til.
Hvert år omsettes det flere 100 millioner euro på denne måten.
Det ser ut til at det har dannet seg visse nettverk mellom sakkyndige, ungdomsvernkontorer og familiedomstoler.
Et eksempel er den bayerske GWG, "Society of Scientific Forensic and Legal Psychology".
Selskapet har erkjent dette markedet og skreddersydd forretningsmodellen sin til
sakkyndige uttalelser for familiedomstoler.
Via sine tilknyttede sakkyndige leverer de svært raskt sakkyndigrapporter til domstolene.
Ekspertene må betale henne 40 % av honoraret sitt.
GWG arrangerer opplæringsarrangementer for familiedommere i Bayern og knytter på den måten bånd til rettsvesenet.
I 2008 måtte den bayerske justisministeren derfor forklare hvorfor familiedomstolene i
all hovedsak tildeler sine kontrakter til GWG.
Domstolen i Ingolstadt hadde for eksempel tildelt GWG elleve av tolv kontrakter i løpet av ett år.
Kritikerne snakker derfor om en monopolstilling for GWG.
Tredjepartsplasseringer - et marked verdt milliarder
Men ekspertrapportene er bare starten på den store virksomheten. I 2023 bodde 128 000 barn i
omsorgshjem og rundt 87 000 barn i fosterfamilier.
Innkvartering i et hjem koster mellom 42 000 og 54 000 euro per barn per år.
For å ta imot et fosterbarn får fosterfamilier en månedlig omsorgsgodtgjørelse på mellom
700 og 900 euro, avhengig av barnets alder.
Skattebetalerne betaler 4,9 milliarder euro i året for disse tiltakene.
En ungdomsarbeider som hadde jobbet i flere tiår, kommenterte dette på følgende måte i et intervju:
"Døgnområdet er allerede det området som genererer mest penger.
Når alt kommer til alt, kan du se at døgninstitusjonene blir stadig større i løpet av årene.
De som så å si kaster barna ut på markedet, er ungdomskontorene."
"Jeg sier dette helt bevisst: Kast det på markedet!
For det er slik det er: Det handler om penger, det handler om penger.
Og hvis jeg får tilbud om en ungdom fra sosialkontoret til en viss dags- eller månedspris, så gir jeg et
tilbud til sosialkontoret, og så sier sosialkontoret om jeg skal ta imot tilbudet eller ikke.
Det er tross alt en forretning. Og ungdomskontorene er til syvende og sist glade for at de
har en organisasjon som tar hånd om ungdommene."
Hvordan barna har det på sentrene, og om tiltakene som iverksettes der er fornuftige og nyttige for barna, blir
ofte ikke sjekket godt nok av de ansatte på ungdomskontoret.
Det har gjentatte ganger blitt avdekket skandaler om barn fra Tyskland som blir overlatt til fosterfamilier og hjem i utlandet.
De gikk ikke på skole der, og de ble heller ikke fulgt eller overvåket på noen annen måte.
Barnets beste var da tilsynelatende ikke lenger av interesse.
Men for organisasjonene som benytter seg av denne praksisen, betyr det big business.
En tysk organisasjon får inntil 5000 euro per måned for ett barn fra ungdomsvernet.
Men hvis institusjonen for eksempel sender barnet til en fosterfamilie i Polen, må det bare betales 600
euro per måned for barnets plassering i denne familien.
Hva som skjer med resten av pengene, blir ofte ikke sjekket.
Unntakstilstand på ungdomskontorene
Dette er en konsekvens av den alvorlige mangelen på ansatte ved de fleste ungdomskontorene.
Mange av myndighetens ansatte lider av konstant overarbeid.
Det er mangel på tid og personale til å følge med på hvor barna befinner seg og hvordan de har det.
Mange sosialarbeidere slutter i jobben fordi de ikke lenger kan støtte måten arbeidet utføres på.
Dette forverrer krisesituasjonen ytterligere. Det er også mangel på kvalifisert arbeidskraft.
Ingen løsning kan forventes fra politisk hold
Det er ikke gitt at politikerne selv vil bøte på dette, ettersom de selv har stor nytte av virksomheten med barn.
Vi opplever for tiden en stor kamp om budsjettmidlene som politikerne bruker til å støtte sine ofte
tvilsomme, ideologiske prosjekter, deriblant "sjøredning" og såkalt "feministisk utenrikspolitikk".
I denne sammenhengen er omsorgsovertakelse av barn et virkemiddel som har en givende effekt på det
økonomiske handlingsrommet til forbundspolitikerne.
Virksomheten med barn genererer penger fordi den er arbeidsintensiv.
Resultatet er at arbeidsledighetstallene går ned, og at staten må utbetale mindre i arbeidsledighetstrygd.
Samtidig bidrar lønns- og inntektsskatten som betales av de ansatte i barne- og ungdomsvernet, til at det kommer
mye penger inn i statskassen, som i hovedsak kanaliseres videre til føderale og delstatlige myndigheter.
Kostnadene ved å ta barn under omsorg bæres derimot ikke av staten, men av de lokale myndighetene i tillegg til
foreldrene, som får relativt lite fra skatteinntektene.
Staten kan også bruke barnebortføring til sin fordel på andre måter - nemlig som et restriktivt tiltak.
Det kunne man se i koronatiden:
Her var varetektsfengsling et skarpt sverd som staten brukte for å skremme kritikere av koronatiltakene.
I flere tilfeller ble barn tatt fra familier fordi foreldrene ikke insisterte på at barna skulle bruke munnbind på skolen.
Massive skader forårsaket av barnebortføring
Samtidig opplever familiene som blir revet fra hverandre i denne sammenhengen en katastrofe.
Noen ganger blir barna tvangsfjernet fra familien, skolen eller barnehagen av politiet.
I programmet "Systematisk barnefordeling - forvaring under lupen" forteller de berørte
om hvordan de har opplevd disse inngrepene.
Det finnes også sjokkerende filmopptak av mødre som blir revet bort fra sine skrikende barn.
En så voldsom adskillelse er i seg selv et sjokk for livet for de små, og etterlater dem ofte sterkt traumatiserte.
Dette fører til dype skader og atferdsendringer hos barna.
To år gamle Paul sluttet for eksempel å snakke da han ble tatt fra familien sin, og har hatt taleproblemer siden da.
Etter dette følger ofte uker og måneder der barna holdes skjult for foreldrene.
Etter rettsmøtet kan det bli avtalt samvær med barna.
Men bare svært sjelden og under strenge regler.
Foreldrene får ikke lov til å vise følelser eller snakke om sin felles fortid.
På denne måten skjønner ikke barna at foreldrene også lider under separasjonen.
Denne påtvungne, unaturlige oppførselen fra foreldrenes side har en svært urovekkende effekt på barna.
Hvis reglene brytes, blir imidlertid besøk helt forbudt.
I de fleste tilfeller er institusjonalisering ikke forbundet med bedring.
Barna utvikler ofte atferdsproblemer.
De kan da bli overført til en barne- og ungdomspsykiatrisk avdeling, hvor de blir behandlet med psykofarmaka og Ritalin.
Psykolog dr. Christidis:
"Så barn får ikke hjelp i det hele tatt på institusjon.
Dette kan bare være tilfelle med barn som faktisk har vært utsatt for alvorlige overgrep, og der rettsmedisinen klart
har påvist alvorlige skader hos barna. Seksuelle overgrep ..."
Hun forteller at det finnes hele studier som har funnet ut at nesten 90 prosent av ungdommene er skadet før de kommer ut.
De er enten avhengige av narkotika eller alkohol, eller de har til og med blitt kriminelle.
De får ikke skikkelige kvalifikasjoner, så de ender ofte opp med å betale til staten i etterkant.
Dr. Christidis: "Hva gjør man med barna på barnehjemmene? De blir holdt i varetekt.
De har en bemanningsgrad som får deg til å gråte.
Så det spares også der, alt er privatisert.
Alle ønsker bare å tjene penger. Så barna blir lagt på hylla og får ingen støtte."
I tillegg rapporteres det gjentatte ganger om enda verre skader i omsorgsboliger og ved plasseringer utenfor hjemmet.
I Berlin, for eksempel, ble barn i flere tiår plassert hos pedofile fosterforeldre
etter råd fra sosialpedagogen Helmut Kentler.
Kentler er nå død, men man kan anta at filtene og nettverkene fra den tiden fortsatt eksisterer, ettersom en
skikkelig og konsekvent revurdering ennå ikke har funnet sted.
Mer informasjon om dette finner du i dokumentarfilmen "Kentler Gate" fra aksjonsgruppen "Demo for alle".
Det har også vært flere skandaler i omsorgshjem som involverer mishandling og seksuelle overgrep mot barn som er
hjelpeløst prisgitt overgripere uten foreldrenes beskyttelse.
Dr. Christidis nevner en SOS-barneby der barn ble misbrukt av de superrike i årevis.
Hun snakker om 160 tilfeller.
Under sine undersøkelser av dokumentarfilmene om pedofili og satanistisk-rituell vold mot barn har Kla.TV også
gjentatte ganger kommet over det faktum at innflytelsesrike gjerningsmenn skamløst har benyttet seg av barnehjemsbarn.
Motstand dannes
Dr. Andrea Christidis er trolig den viktigste forkjemperen mot ulovlig varetektsfengsling i Tyskland.
I årenes løp har den måttet kjempe mot enorm motstand.
Hun har nå grunnlagt foreningen "AXION-Resist" for å gå sammen med leger, forskere, advokater
og kriminologer for å bekjempe disse overgrepene.
I tillegg til å støtte berørte familier driver Axion Resist verdifullt informasjonsarbeid, blant annet gjennom symposiet
"Target Child & Attachment", som kan leses i sin helhet på hjemmesiden https://axionresist.com
eller som et forkortet sammendrag på www.kla.tv/29203.
Dr. Christidis og hennes kolleger trenger imidlertid støtte fra oss alle i dette viktige arbeidet.
Å ta barn fra foreldrene uten noen egentlig alvorlig grunn er en forbrytelse mot de svakeste i samfunnet
vårt, med livslange konsekvenser for dem som rammes.
At så mange barn og foreldre er permanent adskilt fra hverandre fra det ene øyeblikket til det andre, kan
knapt overgås når det gjelder dramatikk for begge parter.
Ettersom disse tilbaketrekningsprosedyrene normalt ikke er offentlige, og mediene bare rapporterer om dem i bruddstykker,
oppfordres vi alle til å bidra til å flytte dette problemet til sentrum av samfunnsdebatten og legge press
på politikerne for endelig å rette opp i situasjonen!