Шта су смештаји у старатељство?
Оно што у теорији звучи тако заштитнички, у пракси има драматичне последице:
Деца се одвоје од својих родитеља из тренутка у тренутак – у неким случајевима за цео остатак свог детињства.
Након тога, они су трајно удаљени од својих родитеља.
У Немачкој је 2022. године више од 66.400 деце и младих стављено под државну старатељску
заштиту и смештено у хранитељске породице или домове.
Изузимајући 28.600 "непраћених малолетних избеглица" који су такође укључени у ову бројку, то доводи до
шокантно високог броја од 37.800 деце која су, барем привремено, раздвојена од својих родитеља.
У просеку је сваког дана у години више од 100 деце одузимано родитељима.
Међутим, стабилни односи и старатељи су изузетно важни за развој личности деце, посебно у раним годинама.
Родитељи у томе играју централну улогу. Они им пружају стабилност и сигурност.
Деца природно воле своје родитеље, чак и ако имају тешке карактере или су социјални случајеви.
Одвајање детета од родитеља је веома емотиван процес и за дете и за родитеље, који може да их
трауматизује и изазове озбиљну психолошку штету.
Из тог разлога, преузимање детета у старатељство увек треба да буде последње средство.
То би требало спровести само ако апсолутно не постоје друге опције које не би додатно угрозиле добробит детета.
Међутим, чињеница је да Немачка спада међу земље са највишим међународним показатељима по горе
поменутим бројкама деце смештене у старатељство.
Да ли су немачки родитељи заиста толико опаснији и неспособнији од родитеља у другим земљама?
Или постоје други разлози иза ових алармантно високих цифара?
Наравно, постоје случајеви када нема алтернативе раздвајању детета од родитеља, на пример ако га они сексуално злостављају.
Али да ли су ове оправдане изузеци заиста присутни у већини случајева?
Разлози за отмицу детета
Разлози који стоје иза уклањања пружају информације о томе.
У већини случајева, ово нису насиље, занемаривање или зависност родитеља од алкохола или дрога.
Поред "непратњених избеглих деце", најчешћи навод је наводно "преоптерећивање родитеља".
Међу осталим наведеним разлозима су "поремећаји привезивања" или "нетолеранција према привезивању", односно разведени
родитељ који жели да ускрати дете свом бившем партнеру, па чак и "претерано блиска веза између мајке и детета".
Таква оправдања су заиста веома изненађујућа.
У случајевима развода, посебно, често је логична последица да деца постану још ближа преосталом
родитељу како би надокнадила губитак одсутног родитеља.
А посебно када дете има веома блиску везу са мајком, још је болније када му то одузму.
Оно што је запањујуће у вези са овим оправдањима јесте да су релативно отворена за тумачење.
Злоупотреба или зависност од дрога су конкретне и доказиве чињенице.
Међутим, на дискрецији процењивача је да одлучи када се родитељи сматрају преоптерећеним или када се
веза између мајке и детета сматра превише блиском.
И управо овде настаје велики проблем.
Сомњива стручна мишљења
Психолошки судски извештаји о законским старатељима често се припремају током преузимања деце у старатељство.
Ови извештаји су важна основа за процену надлежних судија породичног суда, чији садржај
доприноси одлукама о будућој судбини деце.
У више од 90% случајева судије прате препоруке стручњака.
Међутим, ови извештаји често садрже очигледне недостатке.
Др Андреа Христидис, вештак, кривични психолог и бихејвиорални терапеут, која је написала више од 1.000 вештачких извештаја
о породичним питањима, закључује из својих истраживања:
Још нисам видео ниједан извештај који заиста испуњава све техничке захтеве.
Утврђене су озбиљне недостатке у скоро свим њима.
У многим случајевима стручњаци су процењивали родитеље или родитеља у питању након кратких
разговора, понекад само након телефонских разговора.
Др Христидис ово објашњава на следећи начин:
Нажалост, према важећем закону, свако кога судија именује може да припреми стручно
мишљење. Да ли су за то способни је друго питање.
Студија коју је спровео IB Универзитет у Берлину 2015. године потврдила је изјаву др Христидиса.
Након процене 272 стручна мишљења, универзитет је закључио да је 75% свих стручних мишљења у
споровима из породичног права у Немачкој неадекватно.
Чак и обучени психолози често користе ненаучне методе, као што је Роршахов тест мрља од мастила.
У овој методи деци се показују мрље од мастила и тражи се да их тумаче: Шта дете види у мрљи?
Такви тестови су потпуно неприкладни као доказ на суду, ипак се и даље наводе као основа за одлуке о благостању детета.
На овој основи, која је међу стручњацима веома контроверзна, може се дијагностиковати било који резултат који процењивач жели.
У извештајима се родитељима често дијагностикује "недостатак родитељских вештина" или "поремећаји личности".
Ово потом може бити основ за губитак старатељства и смештај деце у хранитељску или стационарну негу.
Мишљења стручњака – профитабилан посао
Мишљења стручњака, која могу да раздвоје целе породице, такође морају бити плаћена од стране родитеља.
Трошкови за ово могу износити до 15.000 евра.
Ако родитељи немају новца, порески обвезници морају да помогну.
На овај начин се годишње генеришу неколико стотина милиона евра.
Чини се да су се развили одређени договори између стручњака, служби за заштиту малолетника и породичних судова.
Један пример је баварски GWG, "Друштво за научну судску и правну психологију".
Она је препознала овај тржишни сегмент и прилагодила свој пословни модел пружању стручних мишљења породичним судовима.
Она врло брзо пружа судским органима стручна мишљења преко своје мреже повезаних стручњака.
Експерти морају да плате 40% својих хонорара као накнаде за ово.
GWG организује обуке за судије породичног суда у Баварској, чиме успоставља везе са правосуђем.
Као резултат тога, 2008. године баварски министар правде морао је да објасни зашто породични
судови углавном додељују своје уговоре GWG-у.
На пример, суд у Инголштадту је у року од годину дана доделио једанаест од дванаест уговора GWG-у.
Критичари стога говоре о монополском положају GWG-а.
Спољна запошљавања – тржиште вредно милијарду фунти
Али извештаји стручњака су само почетак великог бизниса. У 2023. години 128.000 деце живело је у
домовима, а око 87.000 деце у хранитељским породицама.
Смештај детета у дом кошта између 42.000 и 54.000 евра по детету годишње.
За прихватање детета на хранитељство, хранитељске породице добијају месечну надокнаду за хранитељство у
износу од 700 до 900 евра, у зависности од старости детета.
Порески обвезници плаћају 4,9 милијарди евра годишње за ове мере.
Социјални радник за заштиту малолетника са деценијама искуства прокоментарисао је ово у интервјуу на следећи начин:
"Сектор за хоспитализацију је већ област која доноси највише новца."
Мислим, можете видети да се болнички капацитети за хоспитализацију током година све више шире.
Они који, такорећи, бацају децу на тржиште су канцеларије за заштиту омладине.
Рећи ћу то сасвим намерно: Баците га на тржиште!
Јер је тако: ради се о новцу, све је у новцу.
А ако ми служба за заштиту малолетника понуди младића за одређену дневну или месечну накнаду, онда ја упућујем
понуду тој служби, а служба за заштиту малолетника одлучује да ли ће ту понуду прихватити или не.
То је, уосталом, посао. И на крају крајева, службе за благостање омладине су срећне што
имају организацију која им скида младе са врата.
Особље канцеларије за добробит омладине често не успева да адекватно процени како се деца сналазе у установама
и да ли су предузете мере примерене и корисне за децу.
Понављано су избијали скандали да су деца из Немачке смештана у хранитељске породице и у домове у иностранству.
Они тамо нису похађали школу, нити су њихове друге активности биле надгледане или подржане.
Одједном, добробит детета очигледно више није била од интереса.
Међутим, за институције које се баве овом злоупотребљивом праксом, то је велики посао.
Немачка институција добија до 5.000 евра месечно за свако дете од органа за заштиту малолетника.
Међутим, ако институција пошаље дете у пољску хранитељску породицу, на пример, за смештај детета у
тој породици мора се платити само 600 евра месечно.
Често се не проверава шта се дешава са преосталим новцем.
ванредна ситуација у канцеларијама за заштиту омладине
Ово је последица озбиљног недостатка особља у већини канцеларија за заштиту омладине.
Многи запослени у управном телу пате од сталне преоптерећености.
Недостаје времена и особља за праћење где се деца налазе и како им је.
Многи социјални радници дају оставку на своја радна места јер више не могу да подрже начин на који се ствари раде.
Ово додатно погоршава тешкоће. Поред тога, постоји недостатак квалификованих радника.
Од политике се не може очекивати никакво решење
Не може се претпоставити да ће политичари сами решити ову ситуацију, јер и сами
имају значајне користи од пословања са децом.
Тренутно смо сведоци велике борбе за буџетска средства, која политичари користе да подрже своје често
сумњиве, идеолошке пројекте, од "спасавања на мору" до такозване "феминистичке спољне политике".
Преузимање деце у старатељство је средство које има користан утицај на финансијски простор за
маневрисање на располагању савезним политичарима.
Посао са децом доноси новац јер је рад интензиван.
Ово смањује бројке незапослености и значи да влада мора да исплати мање накнаде за незапослене.
Истовремено, порез на доходак који запослени у службама за заштиту деце и омладине плаћају доноси значајну суму новца у државну
касу, која потом углавном иде федералној и државним властима.
Међутим, трошкове преузимања деце у старатељство не сноси савезна влада, већ родитељи и локалне власти, које
од прихода пореза на доходак добијају релативно мало.
Држава такође може искористити уклањање деце у своју корист на друге начине – наиме као рестриктивну меру.
Ово се могло уочити током пандемије коронавируса:
Овде је држава одузимање деце из породица користила као оштро оружје за застрашивање критичара мера против коронавируса.
У неколико случајева, деца су уклоњена из својих породица зато што њихови родитељи нису инсистирали да носе маске у школи.
Огромна штета изазвана отмицом детета
У међувремену, породице које су у овом контексту раздвојене доживљавају катастрофу.
У неким случајевима полиција насилно одводи децу из њихових породица, школа или вртића.
У нашем програму "Систематско уклањање деце – пријем деце у старатељство под лупом", погођени
извештавају о томе како су доживели ове интервенције.
Поред тога, шокантни филмски снимци показују како мајке губе своју децу која вриште, док им их кидају из руку.
Само тако насидна раздвајања представљају животни шок за најмлађе, често их остављајући озбиљно трауматизованим.
Ово доводи до дубоке трауме и промена у понашању код деце.
На пример, двогодишњи Пол је престао да говори када су га одвели од породице и од тада има проблеме са говором.
Ово често прати недеље и месеци током којих су деца скривена од својих родитеља.
Након рочишта на суду, могу се одржати посете деци.
Међутим, ово се дешава само веома ретко и подложно је строгим прописима.
Родитељима није дозвољено да показују своја осећања или да причају о својој заједничкој прошлости.
На овај начин деца не осећају да и њихови родитељи трпе због раздвајања.
Ово принудно, неприродно понашање родитеља има веома узнемирујући утицај на децу.
Међутим, ако се правила прекрше, посете ће бити потпуно забрањене.
У већини случајева смештај у дом за негу не доводи до побољшања ситуације станара.
Деца често развијају понашајне проблеме.
Они потом могу бити пребачени на психијатрију за децу и адолесценте, где ће бити
лечени психотропним лековима и Риталином.
Психолог др Христидис:
Значи, деци у институцијама уопште није помогнуто.
Ово може бити само случај са децом која су заиста била озбиљно злостављана и код којих је судска медицина
утврдила врло јасне тешке повреде. Сексуално злостављање...
Она сведочи да постоје читаве студије које су утврдиле да је скоро 90% младих оштећено пре него што се "изађу".
Они потом или постану зависни од дрога или алкохола, или чак прибегну криминалу.
Они не стичу адекватне квалификације, па често постају терет за државу.
Др Христидис: "Шта се дешава са децом у домовима за децу? Они су држани у притвору."
Они имају однос запослених који је довољан да те натера да заплачеш.
Дакле, и тамо се штеди, јер је све приватизовано.
Сви желе само да остваре профит. Зато су деца запостављена и нису подстицана.
Поред тога, постоје поновљени извештаји о још горим оштећењима у домовима и у хранитељским породицама.
У Берлину, на пример, деца су деценијама смештана код педофилских хранитељских родитеља по
савету социјалног педагога Хелмута Кентлера.
Кентлер је сада мртав, али се може претпоставити да старе мреже и везе и даље постоје, јер до
сада није спроведена адекватна и доследна истрага.
Више детаља може се наћи у документарном филму "Kentler Gate" акционе групе "Demo für alle" (Demo for All).
Такође је било разних скандала у домовима за децу који су укључивали злостављање и сексуално злостављање
деце која, без родитељске заштите, беспомоћно су на милост и немилост својим злостављачима.
Др Христидис наводи СОС село за децу у којем су деца годинама била злостављана од стране супербогатих.
Она помиње 160 случајева.
У свом истраживању за документарце о педофилији и сатанском ритуалном насиљу над децом , Kla.TV је такође више
пута наилазила на случајеве у којима су утицајни починиоци бестидно злостављали децу из домова за децу.
Отпор се формира
Др Андреа Христидис је вероватно најугледнија активисткиња у Немачкој у борби против незаконитих исељавања.
Током година морала је да се бори против огромног отпора.
Сада је основала удружење "AXION-Resist" како би заједнички деловала против ових злоупотреба у сарадњи
са лекарима, научницима, правницима и криминолозима.
Поред пружања подршке погођеним породицама, Axion Resist спроводи вредне активности у области јавних односа, као што је симпозијум
"Zielscheibe Kind & Bindung" (Циљ: Деца и везаност), који се може у целини погледати на њиховом веб-сајту https://axionresist.com
или у скраћеној верзији на www.kla.tv/29203.
Међутим, др Христидис и њене колеге требају подршку свих нас у овом важном послу.
Одузимање деце родитељима без заиста озбиљних разлога представља злочин против најслабијих чланова нашег
друштва, са доживотним последицама по оне који су погођени.
Чињеница да се толико деце и родитеља из тренутка у тренутак трајно раздвајају једна од других
готово је без преседана у драматичности за обе стране.
Пошто ови поступци повлачења обично нису јавни, а медији о њима извештавају само фрагментарно, сви смо позвани да
помогнемо да ово питање изађе у први план друштвене дебате и да вршимо притисак на политичаре да коначно исправе ситуацију!