Vad är ett vårdnadsbeslut?
Det som låter så skyddande i teorin får dramatiska konsekvenser i praktiken:
Barn skiljs från sina föräldrar från en stund till en annan - ibland för resten av sin barndom.
Efter det är de permanent skilda från sina föräldrar.
I Tyskland togs mer än 66.400 barn och ungdomar om hand av staten och placerades i fosterfamiljer eller hem under 2022.
Om man drar ifrån de 28.600 "ensamkommande flyktingbarnen", som också ingår i denna siffra, får man det
chockerande höga antalet 37.800 barn som - åtminstone tillfälligt - skilts från sina föräldrar.
I genomsnitt togs mer än 100 barn från sina föräldrar varje dag under året.
Men särskilt under de första åren är stabila relationer och anknytningspersoner
oerhört viktiga för barns personliga utveckling.
Föräldrarna spelar en central roll här. De ger dem stöd och trygghet.
Barn älskar naturligtvis sina föräldrar, även om de är svåra karaktärer eller sociala fall.
Att skilja ett barn från dess föräldrar är en mycket känslomässig process för både barn och föräldrar, som kan
traumatisera dem och orsaka allvarliga psykologiska skador.
Av denna anledning bör omhändertagande av ett barn endast vara en sista utväg.
Det bör endast genomföras om det inte finns några andra alternativ alls för att undvika
att barnets välfärd äventyras ytterligare.
Faktum är dock att Tyskland med ovan nämnda siffror är internationellt ledande när det gäller omhändertagande av barn.
Är tyska föräldrar verkligen så mycket farligare och inkompetentare än föräldrar i andra länder?
Eller finns det andra orsaker till dessa alarmerande höga siffror?
Det finns naturligtvis fall där det inte finns något alternativ till att skilja barnet från föräldrarna,
t.ex. om barnet utsätts för sexuella övergrepp av dem.
Men är dessa berättigade undantag verkligen förekommande i de flesta fall?
Orsaker till bortförande av barn
De skäl som ligger till grund för omhändertagandet ger information om detta.
I de flesta fall beror detta inte på våld, försummelse eller alkohol- eller drogmissbruk från föräldrarnas sida.
Med undantag för "ensamkommande flyktingbarn" är den vanligaste motiveringen att det skulle vara "för stora krav på föräldrarna".
Andra skäl som anges är "anknytningsstörningar" eller "anknytningsintolerans", dvs. att en frånskild förälder
vill hålla barnet borta från den före detta partnern eller till och med "ett alltför nära band mellan mor och barn".
Sådana motiveringar är mycket förvånande.
I synnerhet i skilsmässofall är det ofta en logisk följd att barnen flyttar ännu närmare den kvarvarande föräldern
för att kompensera för förlusten av den förälder som saknas.
Och särskilt när ett barn har ett mycket nära band till sin mamma är det ännu mer smärtsamt om det berövas detta.
Det som är slående med dessa motiveringar är att de är relativt öppna för tolkning.
Missbruk eller narkotikamissbruk är konkreta och verifierbara brott.
Det är dock upp till den person som gör bedömningen att avgöra när föräldrar ska överbelastas eller
när bandet mellan mor och barn ska vara för starkt.
Och det är just här som ett stort problem uppstår.
Ifrågasättbara expertutlåtanden
Psykologiska rättsutredningar om vårdnadshavarna upprättas ofta i samband med omhändertagandet av barnet.
Dessa rapporter är en viktig bedömningsgrund för de behöriga familjedomstolarna, och innehållet i
dem bidrar till beslutet om barnens fortsatta öde.
I över 90% av fallen följer domarna experternas rekommendationer.
Dessa rapporter innehåller dock ofta uppenbara brister.
Dr Andrea Christidis, ett expertvittne, rättspsykolog och beteendeterapeut som redan har skrivit över 1000 expertrapporter
om familjebedömningar, drar slutsatsen av sin forskning:
"Jag har ännu inte sett ett enda expertutlåtande som verkligen uppfyller alla tekniska krav."
Nästan alla hade allvarliga brister.
I många fall bedömdes föräldrarna eller de berörda föräldrarna av experterna efter korta
diskussioner, ibland endast efter telefonsamtal.
Dr Christidis förklarar detta:
"Tyvärr är rättsläget idag att alla som utses av domaren har rätt att upprätta
sakkunnigutlåtanden. Om han kan det är en annan fråga."
En studie från IB University of Applied Sciences Berlin bekräftade Dr Christidis uttalande 2015.
Efter att ha analyserat 272 expertutlåtanden kom universitetet fram till att 75% av alla expertutlåtanden i
familjerättsliga tvister i Tyskland är bristfälliga.
Även utbildade psykologer använder ofta ovetenskapliga metoder, t.ex. Rorschach-blott-testet.
Metoden går ut på att barnen får se bläckplumpar som de ombeds tolka: Vad ser barnet i bläcket?
Sådana tester är helt olämpliga som bevis i domstol men åberopas ändå som grund för att avgöra om barnet ska lämnas bort.
På dessa grunder, varav vissa är mycket kontroversiella i specialistkretsar, kan man ställa diagnos
på vilket resultat som helst som bedömaren önskar.
Föräldrarna får ofta diagnosen "bristande föräldraförmåga" eller "personlighetsstörningar" i expertutlåtandena.
Detta kan sedan vara skäl till att vårdnaden förloras och att barnen placeras i fosterfamiljer eller familjehem.
Expertutlåtanden - en lukrativ affär
Rapporterna, som har potential att slita sönder hela familjer, måste också betalas av föräldrarna.
Kostnaderna för detta kan uppgå till 15.000 euro.
Om föräldrarna inte har pengarna måste skattebetalarna gå in.
Varje år omsätts flera 100 miljoner euro på detta sätt.
Det verkar som om det har bildats vissa nätverk mellan experter, ungdomsvårdsbyråer och familjerätter.
Ett exempel är den bayerska GWG, "Society of Scientific Forensic and Legal Psychology".
Bolaget har identifierat denna marknad och anpassat sin affärsmodell till expertutlåtanden för familjerätter.
Via sina anslutna experter kan man mycket snabbt tillhandahålla expertutlåtanden till domstolarna.
Experterna ska betala 40 % av sina arvoden till henne.
GWG anordnar utbildningsevenemang för domare i familjedomstolar i Bayern och etablerar därmed kontakter med rättsväsendet.
Därför var Bayerns justitieminister 2008 tvungen att förklara varför familjerätterna i första hand tilldelar GWG sina kontrakt.
Domstolen i Ingolstadt hade t.ex. tilldelat GWG elva av tolv kontrakt inom ett år.
Kritikerna talar därför om en monopolställning för GWG.
Tredjepartsplaceringar - en marknad värd miljarder
Men expertrapporterna är bara början på den stora affären. År 2023 bodde 128.000 barn i
vårdhem och cirka 87.000 barn i fosterfamiljer.
Boende i ett hem kostar 42 000 - 54 000 euro per barn och år.
För att ta emot ett fosterbarn får fosterfamiljen en månatlig ersättning på mellan 700 och 900 euro, beroende på barnets ålder.
Skattebetalarna betalar 4,9 miljarder euro per år för dessa åtgärder.
En ungdomsvårdare som hade arbetat i årtionden kommenterade detta i en intervju på följande sätt:
"Den slutna vården är redan den del av verksamheten som genererar mest pengar.
Jag menar, i slutändan kan man se att slutenvården expanderar mer och mer under åren.
De som så att säga kastar ut barnen på marknaden är ungdomsmottagningarna."
"Jag tänker säga det här helt medvetet: kasta ut det på marknaden!
För det är så det är: det handlar om pengar, det handlar om pengar.
Och om jag blir erbjuden en ung person av ungdomsmyndigheten för en viss dags- eller månadskostnad, då gör jag ett
erbjudande till ungdomsmyndigheten, och ungdomsmyndigheten säger om jag accepterar detta erbjudande eller inte.
Det är ju trots allt en affärsverksamhet. Och ungdomsmottagningarna är i slutändan glada om de
har en organisation som tar hand om ungdomarna."
Hur barnen har det på centren och om de åtgärder som vidtas där är förnuftiga och till hjälp för barnen
kontrolleras ofta inte tillräckligt av ungdomsbyråns personal.
Skandaler har upprepade gånger avslöjats om barn från Tyskland som överlämnats till fosterfamiljer och hem utomlands.
De gick inte i skolan där, och de övervakades inte heller eller togs om hand på något annat sätt.
Barnets bästa var då uppenbarligen inte längre av intresse.
För de organisationer som använder sig av denna kränkande metod innebär det dock stora affärer.
En tysk organisation får upp till 5.000 euro per månad för ett barn från ungdomsvårdsbyrån.
Men om institutionen skickar barnet till en fosterfamilj i Polen, till exempel, måste endast 600 euro per
månad betalas för barnets placering i denna familj.
Vad som händer med resten av pengarna kontrolleras ofta inte.
Undantagstillstånd på ungdomsvårdsbyråerna
Detta är en följd av den allvarliga personalbristen på de flesta ungdomsvårdskontor.
Många av myndighetens medarbetare lider av ständig överansträngning.
Det saknas tid och personal för att övervaka var barnen befinner sig och hur de har det.
Många socialarbetare slutar sina jobb eftersom de inte längre kan stödja det sätt på vilket arbetet utförs.
Detta förvärrar nödsituationen ytterligare. Det råder också brist på kvalificerad arbetskraft.
Ingen bot att vänta från politiken
Man kan inte utgå från att politikerna själva kommer att åtgärda detta, eftersom de
själva har stor nytta av verksamheten med barn.
Vi upplever just nu en stor kamp om de budgetmedel som politikerna använder för att stödja sina ofta
tvivelaktiga, ideologiska projekt, bland annat "sjöräddning" och så kallad "feministisk utrikespolitik".
I detta sammanhang är omhändertagande av barn ett instrument som har en belönande effekt på det
finansiella handlingsutrymmet för federala politiker.
Verksamheten med barn genererar pengar eftersom den är arbetsintensiv.
Som ett resultat av detta sjunker arbetslöshetssiffrorna och den federala regeringen
måste betala ut mindre arbetslöshetsersättning.
Samtidigt ger den löne- och inkomstskatt som betalas av anställda inom barn- och ungdomsvården mycket pengar till
delstatskassan, som sedan kanaliseras vidare till framför allt den federala regeringen och delstatsregeringen.
Kostnaderna för att ta hand om barn bärs å andra sidan inte av den federala regeringen utan av de lokala myndigheterna utöver
föräldrarna, som får relativt lite från inkomstskatteintäkterna.
Staten kan också använda bortförande av barn till sin fördel på andra sätt - nämligen som en begränsningsåtgärd.
Det kunde man se i Corona Times:
Här var förvaring ett skarpt svärd som användes av staten för att skrämma kritiker av åtgärderna mot coronaviruset.
I flera fall har barn tagits från familjer för att föräldrarna inte insisterat på att barnen ska bära mask i skolan.
Massiv skada orsakad av bortförande av barn
Samtidigt upplever de familjer som slits sönder i detta sammanhang en katastrof.
Barnen blir ibland tvångsförflyttade från sina familjer, skolor eller förskolor av polisen.
I vårt program "Systematisk vanvård av barn - vårdnaden under lupp" berättar de drabbade om hur de upplevt dessa ingripanden.
Det finns också chockerande filmklipp på mödrar som rycks bort från sina skrikande barn.
En sådan våldsam separation är en chock för livet för de små barnen och lämnar dem ofta svårt traumatiserade.
Detta leder till djupa skador och beteendeförändringar hos barnen.
Tvåårige Paul slutade till exempel att tala när han togs från sin familj och har haft talproblem sedan dess.
Detta följs ofta av veckor och månader då barnen är gömda från sina föräldrar.
Efter domstolsförhandlingen kan sedan umgängesmöten med barnen hållas.
Men bara mycket sällan och under strikta regler.
Föräldrarna får inte visa några känslor eller prata om sitt gemensamma förflutna.
På så sätt märker barnen inte ens att deras föräldrar också lider av separationen.
Detta påtvingade, onaturliga beteende från föräldrarnas sida har en mycket störande effekt på barnen.
Om reglerna däremot bryts blir besöken helt förbjudna.
I de flesta fall är institutionalisering inte förknippat med förbättring.
Barnen utvecklar ofta beteendeproblem.
De kan sedan överföras till en barn- och ungdomspsykiatrisk avdelning där de behandlas med psykofarmaka och Ritalin.
Psykolog Dr Christidis:
"Så barn får ingen hjälp alls på institutionerna.
Detta kan endast vara fallet med barn som faktiskt har utsatts för allvarliga övergrepp och där rättsmedicinen tydligt har
fastställt allvarliga skador hos barn. Sexuella övergrepp..."
Hon vittnar om att det finns hela studier som har visat att nästan 90 procent av ungdomarna är skadade innan de kommer ut.
De är antingen beroende av droger eller alkohol, eller så har de till och med blivit kriminella.
De får inte rätt kvalifikationer, så de får ofta betala staten i efterhand.
Dr Christidis: "Vad gör man med barnen på barnhemmen? De hålls i förvar.
De har en personaltäthet som får en att vilja gråta.
Så besparingar görs även där, allt privatiseras.
De vill alla bara tjäna pengar. Så barnen läggs på hyllan och får inget stöd."
Dessutom finns det upprepade rapporter om ännu värre skador på vårdhem och vid placeringar utanför hemmet.
I Berlin, till exempel, placerades barn i decennier hos fosterföräldrar som var pedofiler
på inrådan av socialpedagogen Helmut Kentler.
Kentler är nu död, men man kan anta att den tidens filtar och nätverk fortfarande existerar, eftersom en
ordentlig och konsekvent omvärdering ännu inte har ägt rum.
Mer information om detta finns i dokumentären "Kentler Gate" av aktionsgruppen "Demo för alla".
Det har också förekommit flera skandaler på vårdhem med misshandel och sexuella övergrepp mot barn som utan
föräldraskydd är hjälplöst utlämnade till förövarnas godtycke.
Dr Christidis nämner en SOS-barnby där barn utnyttjades av de superrika i åratal.
Hon talar om 160 fall.
Kla.TV har också under sin granskning av dokumentärerna om pedofili och satanistiskt-rituellt våld mot barn
upprepade gånger stött på att inflytelserika förövare skamlöst har utnyttjat barn från barnhem.
Motstånd bildas
Dr Andrea Christidis är förmodligen den viktigaste personen som kämpar mot olagliga frihetsberövanden i Tyskland.
Under årens lopp har den tvingats kämpa mot ett enormt motstånd.
Hon har nu grundat föreningen "AXION-Resist" för att tillsammans med läkare, forskare,
jurister och kriminologer bekämpa dessa övergrepp.
Förutom att stödja drabbade familjer bedriver Axion Resist ett värdefullt PR-arbete, t.ex. symposiet "Target Child & Attachment",
som finns i sin helhet på deras hemsida https://axionresist.com eller som en förkortad sammanfattning på www.kla.tv/29203.
Dr Christidis och hennes kollegor behöver dock stöd från oss alla i detta viktiga arbete.
Att rycka bort barn från sina föräldrar utan någon egentlig anledning är ett brott mot de svagaste i vårt
samhälle med livslånga konsekvenser för de drabbade.
Det faktum att så många barn och föräldrar är permanent åtskilda från varandra från en stund till en annan kan
knappast överträffas i fråga om dramatik för båda parter.
Eftersom dessa uttagningsförfaranden normalt inte är offentliga och medierna bara rapporterar om dem i fragment, uppmanas vi alla
att hjälpa till att flytta denna fråga till centrum för samhällsdebatten och sätta press på
politikerna att äntligen åtgärda situationen!