Неки то називају "обавезним накнадама", други то еуфемистички називају "услуга доприноса":
Мишљења су подељена о накнадама које се наплаћују за услуге које пружа ÖRR – јавно сервисно емитовање.
Од 1. јануара 2013. године такозвана такса за емитовање за ARD, ZDF, Deutschlandradio и девет других јавних
регионалних емитовача аутоматски се наплаћује из сваког приватног домаћинства у Немачкој.
И ово је потпуно независно од тога да ли људи који живе у овом домаћинству икада гледају телевизију или слушају радио,
као и од тога да ли тамо уопште постоји телевизор или радио.
Све више људи постаје нервирано због ових обавезних накнада – посебно оних који
намерно избегавају да гледају државну телевизију.
Зашто га избегавати? Постоји много разлога:
1. Телевизија те чини глупим
Прекомерна потрошња телевизије има негативне последице, посебно за децу:
Касније имају проблема у школи и показују дефиците у социјалном понашању, како показују студије.
Код старијих особа, претерано дуго гледање телевизије омета вербално памћење.
У великој, дугорочној студији, свакодневно гледање телевизије неколико сати довело је до значајних дефицита у присећању усмено
изнетих информација – без обзира на друге факторе који утичу.
Међутим, само неколико минута након почетка програма, 23–36% испитаника није могло да
одговори на питања о његовом садржају у тесту.
Морамо закључити да нису само мисли искључене, већ и пажња – односно свесна перцепција.
Садржај може бити површно заборављен, али утицај слика на емоције траје дуже!
2. Телевизија има хипнотички ефекат и може бити манипулативна.
Дик Сатфен је открио да телевизија изазива облик хипнозе:
У одређеном смислу долази до обуставе мишљења и одређеног недостатка воље.
Откривено је да се ово дешава када је сваки 32. кадар у филму празан или црн.
Ово ствара пулсацију од 45 откуцаја у минути, коју перципира само подсвест.
Идеално за изазивање дубоке хипнозе, током које постајемо пријемчиви за преношени садржај, према Сутфену.
Што више гледамо телевизију, то дубља постаје хипноза – до те мере да чак ни деца једва
могу да поднесу да буду лишена телевизије.
Телевизија ослобађа енкефалине и бета-ендорфине у телу, супстанце које изазивају осећај еуфорије и
које се такође ослобађају при узимању одређених дрога.
Ово такође значи да се држите програма које вам се чак ни не свиђају.
3. Главните медији су се одрекли своје улоге контролне власти у држави.
Као што бројни алтернативни медији показују, државни медији више не испуњавају своју првобитну сврху.
Као такозвано четврто стање, они би имали надзорну улогу над три гране власти — законодавну,
извршну и судску — како би спречили злоупотребу власти.
У ту сврху медији треба да објаве политички значајне чињенице које би иначе биле намерно сакривене.
Овако би заправо требало разобличити злоупотребе у политици, као и у економији и друштву.
Стога су новинари такође подложни "захтеву независности од државе", како би могли "радити независно од институција власти".
Ово је једини начин да се обезбеди ефикасна контрола.
Приказани програми показују да ова потребна независност од државе давно више не постоји:
Савезни уставни суд је такође потврдио своју улогу чувара демократије 1966. године у својој
историјској одлуци, познатој као Шпигелска пресуда:
"Слободна штампа, која није под контролом јавних власти и није предмет цензуре, представља суштински елемент
слободне државе; нарочито је слободна, редовно објављивана политичка штампа неопходна за савремену демократију."
Ако грађани треба да доносе политичке одлуке, морају бити у потпуности информисани, али такође морају бити свесни мишљења
која су формирали други и морати их међусобно успоредити.
Штампа одржава ову текућу расправу.
Међутим, уместо да испуни своју улогу, наводно "слободна" штампа је у последњим деценијама мутирала у пропагандни алат финансијских
олигарха из Групе Биледерберг и Светског економског форума, који врше значајну контролу и над политиком и над медијима.
Ово чини не само јавне емитере, већ и мейнстрим медије у целини, главним алатом ратnih хушкача, велике фармацеутске
компаније и читавог дигиталног финансијског комплекса.
Пошто они очигледно више нису независни, већ су доспели у руке појединаца и организација које намерно манипулишу људима
и злоупотребљавају их у злонамерне сврхе, они сносе главну одговорност за обмањујуће ратне лажи и ратоборништво.
Они прикривају текуће злочине у вези са вакцинацијом, глобалне злочине експропријације, десетине хиљада отмица деце сваке
године, нападе биолоским оружјем, нападе на целу људску расу путем зрачења мобилних телефона
и контаминиране хране, и хиљаде других злочина.
Стога није ни чудо што све више људи више не виде смисао у плаћању обавезних накнада, посебно јер је сваки
плаћалац накнада индиректно умешан у горе поменуте злочине преко накнаде за радиодифузну дозволу.
Иницијатива Beitragsstopper.de прави мали корак у том правцу.
Заједно са тимом адвоката, пружа подршку особама које желе да оспоре накнаду за радиодифузну лиценцу.
Адвокати су саставили препоруке за предузимање радњи и образце писама, нпр. "Приговор на обавештење о процени
услуге доприноса", и стоје на располагању за пружање савета о свим питањима у вези са правним споровима.
Да би покрили своје трошкове, корисници "Beitragsstopper"-а плаћају једнократну накнаду од 55,08 €, што
одговара претплати за емитовање за једно тромесечје.
Након тога можете користити њихове услуге без ограничења.
Циљ кампање је да протестује против манипулативног извештавања јавног сервиса и да
правном акцијом стави крај обавезној претплати.
Кампања "Beitragsstopper" је тренутно заснована на одлуци Савезног уставног суда из јула 2018. године.
У то време суд је одбацио неколико тужби у којима се тврдило да је накнада за лиценцу за емитовање неуставна.
Савезни уставни суд је пресудио да је право на наплату таксе за емитовање оправдано јер су
гледаоци добили одређену појединачну корист.
Ова конкретна, појединачна предност углавном би се састојала у пружању гледаоцима аутентичног, разноврсног
извештавања заснованог на пажљиво истраженим информацијама.
Сада донатори раде на томе да докажу да та предност не постоји, већ да је супротно истинито.
Међутим, готово је немогуће самостално прикупити аргументе и доказе потребне за укидање накнаде за радиодифузну лиценцу.
Зато су творци блокирача доприноса развили програм "rundfunkalarm.de".
Само са неколико кликова можете креирати жалбе на програм које је тешко оспорити.
Ове жалбе се затим могу послати директорима и регионалним саветима за емитовање станица када су
сви принципи новинарског рада поново прекршени.
Став оних који се противе доприносима је да пређу са жаљења на предузимање акције.
Радио-аларм омогућава да се сваког дана, уз помоћ хиљада доприносилаца, јавним емитерима и њиховим надзорним телима,
саветима за емитовање, поднесе права поплава жалби на програме.
Ова збирка има за циљ да прецизно документује систематски неуспех и широко распрострањено неправилно понашање
јавног сервиса, далеко превазилазећи појединачне случајеве.
Циљ је да се ово потом искористи као експлозиван доказ за подршку правној акцији.
До данас је помоћу овог алата генерисано преко 50.000 жалби на програм.
Овај програм је веома једноставан за коришћење, тако да свако може допринети покретању огромног таласа жалби на програм:
Можете одабрати релевантни телевизијски канал и програм на датум тог дана.
На пример: 05.03.25 – ARD – Tagesschau – у 10:40 ујутру
Затим кликнете на разлог за жалбу на програм, на пример пристрасност, лажно извештавање,
ратнохушкање, личну клевету, непристојан садржај, цензуру.
На крају, можете унети своје разлоге или се придружити постојећим жалбама на програм.
Ово пружа преглед који показује да је неправилно понашање јавног сервиса систематски пропуст
који далеко превазилази појединачне случајеве.
Све ове жалбе се затим враћају у рад "Beitragsstopper"-а (блокатора доприноса) како би се поткрепиле тужбе
против одлука "Beitragsservice"-а (сервиса за доприносе).
Сви који, као чланови иницијативе Beitragsstopper.de, желе да покрену правни поступак против обавештења о наплати могу сада
добити тужбу од 230 страница која прецизно доказује да јавно сервисно емитовање уопште не испуњава свој законски мандат.
Циљ је да се случај води кроз управне судове све до Савезног уставног суда како би се оствариле темељне промене.
Тим иза "Beitragsstopper"-а стога би желео да што више људи учествује.
Што су подаци о неправилном понашању јавних сервиса свеобухватнији и обимнији, то ће судовима бити све теже да их занемаре.
Истовремено, бројне жалбе на програмирање јасно показују јавним емитерима да публика није народ који се може
једноставно усмерити у жељеном правцу, већ публика која их пажљиво прати и узвраћа ударац.