Ma egy olyan ember a vendégünk, aki az orvostudomány alapjait rengeti meg.
Valaki, aki azt állítja, hogy nincsenek vírusok. Vagy legalábbis nincs használható bizonyíték.
Egy hírhedt okostojás? Egy őrült ezoterikus vagy akár egy radikális revizionista? Majd meglátjuk.
A következő téziseket a Next Level platform honlapján fogalmazta meg:
"A bátor megkérdőjelezés és újragondolás útját járjuk.
Virológiai és orvosi témákat friss szemlélettel elemezünk, ellentmondásokat tárunk fel és hitelességet követelünk.
Állításaink szilárdan ellenőrizhető forrásokon alapulnak, és szilárd alapot biztosítanak egy konstruktív vitához.
Nyitottak maradunk az innovatív perspektívákra, és támogatjuk a tudomány folyamatos önvizsgálatát." Nemes megközelítés!
Köszöntsük a Kla.TV stúdiójában a Next Level sajtószóvivőjét, Marvin Haberland urat. Szívélyes üdvözlés!
Üdvözlöm és köszönöm a meghívást.
Igen, szívesen! Ez egyrészt nagyon izgalmasan hangzik.
Haberland úr, ez az önérvényesítés nemes és hasznos, de másrészről felmerül a kérdés:
valóban szükség van-e rá a vírusproblémát illetően?
Nem tisztázott már több mint egy évszázada a vírus kérdése, és nem bizonyította megcáfolhatatlanul számtalan kutatás?
Miért kell úgymond visszaforgatni az idő kerekét, mintha nem is létezne hangvírus-kutatás?
Igen, ez egy jó kérdés. Ha bármelyik témára alkalmazzuk azokat a kritériumokat, amelyeket az elején megfogalmaztál
vagy felolvastál, akkor ott nem szabad kivételt tennünk.
És ha ezt a virológiára alkalmazzuk, és megvizsgáljuk a virológusok publikációit, alaposan megvizsgáljuk munkájukat, és a
virológiából származó eredményeket, például a gyógyszereket, oltásokat vagy ajánlásokat is ellenőrizzük tudományos
érvényesség szempontjából, akkor drámai problémák merülnek fel, amelyeknek köze van a tudományos módszerhez.
És erről fogunk ma beszélni.
Igen, de kétségtelenül találtak már vírusokat, amelyeket a médiában és a szakkiadványokban mutattak be nekünk.
Hoztam néhány képet a kéknyelv vírusról, a HIV vírusról, a himlő vírusról és a koronavírusról.
Mi a helyzet ezekkel az úttörő eredményekkel?
A bizonyíték itt van feketén-fehéren.
Tehát ha abból a hipotézisből indulunk ki, hogy például két ember megfertőzheti egymást, akkor el kell végeznem egy
kísérletet, amely alátámasztja vagy megerősíti a hipotézisemet.
A virológiában pedig az az állítás, hogy kis részecskék ugranak át A-ből B-be például a levegőn keresztül,
és ezek a kis részecskék aztán megfertőznek valakit.
Más szóval, az ok-okozat teljes láncolatát be kell bizonyítanom ahhoz, hogy a hipotézist megerősítsem.
Ezek a képek azonban nem egy ilyen teszt vagy kísérlet eredménye, hanem az önök által itt bemutatott képek virológusok
laboratóriumi kísérleteinek eredményei - nem in vivo, embereken, hanem sejtkultúrákban, laboratóriumban -, amelyek
során sejtkultúrákat vesznek, általában majmoktól, majmok veseszövetéből, majd megmérgezik és éheztetik őket.
És akkor ezek a képek létrejönnek. Ezt citopátiás hatásnak is nevezik.
Az igazság azonban az, hogy ha ugyanazt a kísérletet egészséges állatokból származó egészséges szövetekkel végezzük
el újra, vagy ha nem adunk hozzá beteg állatokból származó mintát, pontosan ugyanazokat a képeket kapjuk.
Ez lenne a tudományban az úgynevezett kontrollkísérlet vagy negatív kontroll.
Ez tulajdonképpen kizárja annak lehetőségét, hogy a laboratóriumomban alkalmazott kísérleti
elrendezés önmagában nem ezt az eredményt hozza.
Ez azt jelenti, hogy ha most kísérletet végzek, és egészséges mintákat veszek, pontosan ugyanazokat a képeket kapom.
De a virológusok soha nem tesznek ilyet. Mindig csak egy vizsgálatot végeznek, majd lefényképezik
ezeket a képeket, és azt állítják, hogy ezek kórokozók.
Azonban nem mutatták ki, hogy ez egyrészt csak a beteg emberekben fordul elő, másrészt, hogy
ezek a struktúrák valóban kiváltják a betegséget.
A következő lépésben ugyanis egy kép önmagában még nem bizonyítja, hogy a részecske vagy ez a struktúra okozza a betegséget.
Megmutathatnék egy összetört házat, és azt mondhatnám, hogy a károkat földrengés okozta,
de a kép önmagában nem tudja ezt bizonyítani.
Más ok is okozhatta a kárt.
Ez azt jelenti, hogy miután lefényképeztem és megmutattam ezt a képet, el kell különítenem ezeket a struktúrákat.
Aztán egy következő kísérletben adjuk be állatoknak vagy embereknek, majd mutassuk meg:
Aha, most is ugyanezekkel a tünetekkel lesznek betegek, amikor ezeket a szerkezeteket adom nekik.
A virológusok ezt sem teszik meg soha.
A munkát ezért kizárólag laboratóriumban végzik.
A sejtkultúrákat megmérgezik, antibiotikumokkal éheztetik stb., és ekkor jelentkeznek ezek a
hatások, amelyeket citopátiás hatásoknak neveznek.
Mint mondtam, pontosan ugyanúgy fejlődnek, megkülönböztethetetlenül még az egészséges szövetekben is.
És sok-sok virológiai tanulmány, virológiai publikáció van, különösen a modern virológia korai időszakában, az 1940-es és
1950-es években, és utána is számtalanszor publikálták, hogy ez a hatás akkor is jelentkezik, ha egészséges szövetet használnak.
A virológusok pedig az 1980-as és 1990-es évek óta következetesen elkerülik az egészséges
szövetekkel végzett kísérletek ellenőrzését.
Ez már nem történik meg. Ehelyett számos levelezést folytattam.
E célból számos kérelmet nyújtottam be az információszabadságról szóló törvény vagy az
úgynevezett információszabadságról szóló törvények alapján.
Világszerte, nemzetközileg, Robert Koch Intézet, Közegészségügyi Szolgálat Angliában, Olaszországban, CDC Amerikában,
Pasteur Intézet Franciaországban, Melbourne-i Egyetem Ausztráliában, Doherty Intézet és így tovább és így tovább.
Mindenféle vírusra, kanyaróra, SARS-CoV-2-re, HIV-re. És az üzenet mindig ugyanaz:
"Nem, nem végzünk kontrollkísérleteket, negatív kontrollokat egészséges anyaggal." Ezt kategorikusan nem tesszük.
De ha tisztában vannak ezzel a különbséggel, mi a magyarázatuk? Akkor miért nem teszik ezt?
Azt mondják: "Igen, ezt már az 1940-es években megoldottuk, erre már nincs szükségünk."?
Tehát a válaszok eltérőek. Néha azt a választ hallani, hogy nincs kapacitás ilyen kísérletek elvégzésére.
Hogy teljesen és maradéktalanul a pozitív kísérletekre koncentrálj.
Ez volt például Ausztrália válasza a SARS-CoV-2-re.
Más esetekben, mint például most a Friedrich Loeffler Intézetből a ragadós száj- és körömfájás esetében, azt mondták,
hogy erre nincs szükség, mert más, közvetett módszerekkel már bizonyították, hogy a mintában vírus van.
És csak annyit mondok, hogy ezek gyakori kifogások, amelyeket gyakran hallani.
Ezek azonban tudományosan nem kielégítőek, és sértik a tudományos módszert is, amely a német fertőzésvédelmi törvény 1.
§-a szerint minden virológus és intézmény számára is kötelező.
Kijelenti, hogy mindenkinek a technika állása szerint kell dolgoznia.
A németországi Német Kutatási Alapítvány pedig minden tudós számára meghatározza, hogy mik a tudományos munka szabályai.
És egyértelműen kimondja, hogy negatív ellenőrzéseket kell végeznünk, vagy hogy ellenőriznünk kell a módszereinket,
hogy mindent dokumentálnunk kell, hogy mindenki megértse.
És ez a virológiában egyszerűen teljesen sérül.
És ha kontrollokat végzünk, például, mi magunk is publikáltuk ezt, kontrollkísérleteket publikáltunk, amelyekben az egészséges
anyagot pontosan ugyanazokkal az antibiotikumokkal kezeljük, mint amiket a virológusok használnak, pontosan ugyanazokkal
az éheztetési technikákkal, mint amiket a virológusok használnak, akkor pontosan ezek a hatások lépnek fel.
És ezt természetesen a múltban maguk a virológusok is többször publikálták, de mint mondtam, az 1940-es évektől az
1960-as és 1970-es évekig tartó időszakról beszélünk, de az 1980-as és 1990-es évek óta ezt egyszerűen már nem teszik meg.
Mindig a vírusokról beszélünk. Miért vannak antibiotikumok ezekben a sejtkultúrákban? Mit keresnek ott?
Igen, ez is egy nagyon-nagyon fontos és jó kérdés.
A virológusok azért használnak antibiotikumokat ezekben a laboratóriumi sejttenyésztési
kísérletekben, mert fertőtleníteni akarják a sejttenyészetet.
Meg akarja akadályozni, hogy baktériumok vagy más mikroorganizmusok befolyásolják a kísérletet.
Csak a vírusokat akarják, amelyek gyakorlatilag nem élőlények, nem élőlények, csak ezeket a
vírusokat akarják, hogy kifejtsék hatásukat.
És gyakorlatilag minden más mikroorganizmust ki akarnak irtani és ki akarnak irtani.
A virológusok azonban gyakran figyelmen kívül hagyják azt a tényt, hogy az antibiotikumok már önmagukban is
nagy stresszt jelentenek a szövetek, a sejtkultúra számára.
És az antibiotikumok hozzáadása, általában kettőt is használnak, penicillint és streptomicint kombinációban, amelyek önmagukban a
sejttenyészet stresszéhez vezetnek, és aztán ez a hatás, a citopátiás hatás, amikor a sejttenyészet
feloldódik, és aztán egyfajta vírusos képként adják el nekünk.
A virológusok levelezésében is vannak egyértelmű nyilatkozatok, többek között olyan
intézmények részéről, mint a Friedrich Loeffler Intézet:
Ez jól ismert. A virológusok tudják, hogy az antibiotikumok problémásak a szövetek
számára, és okozhatják ezt a citopátiás hatást.
És ezért van az, hogy tudományosan kénytelenek magukkal vinni egy kontrollt, ahol szintén antibiotikumot
adnak egy egészséges mintához, és ezt sem teszik meg soha.
Ez azt jelenti, hogy még a modernebb módszerekkel és a jobb pásztázó elektronmikroszkópokkal is
ugyanazok a hatások láthatók egészséges és beteg embereknél.
Igen.
Nincs különbség?
Nincs különbség, megkülönböztethetetlen.
Van még egy pont, amelyet a Német Kutatási Alapítvány megkövetel, és amelyet a
virológiában soha nem alkalmaznak, ez pedig a vakítás.
Valójában fontos lenne, hogy a laboratóriumban dolgozó virológusok ne tudják, melyik minta volt fertőzött, és
melyik származott egészséges forrásból, hogy ne legyen elfogultságuk az angolok irányába, vagy ne legyen előítéletük.
Ezt a virológia teljes területén sem végzik el soha.
Más szóval, valójában a tudományos módszert többszörösen megsértettük.
A kontrollkísérletek hiánya, a teljes dokumentáció hiánya és a vakítás hiánya, és mindezt
folyamatosan megsértik - a Robert Koch Intézet is.
És ahogy mondtam, ez nem csak a tudományos módszer kritikája, hanem tudjuk, hogy amikor ezeket a kontrollkísérleteket
végezzük, megkülönböztethetetlenül ugyanaz az eredmény születik.
Ez egyszerűen a virológia közvetlen cáfolata és meghamisítása - legalábbis e hatás tekintetében.
Most itt beszéltünk ezekről a képekről, a sejtkultúra-kísérletekről.
A virológusok ezután elvégzik a második lépést, nevezetesen a genomszekvenálást, ahogy azt néhány néző már hallhatta.
A cél a vírus genomjának vagy genetikai információjának megismerése.
Mindez úgymond számítógépes modellel történik.
Ez egy tiszta szimuláció a számítógépen, szoftverek segítségével.
Semmi köze a tényleges, valós szekvenáláshoz, és itt sem történik semmilyen ellenőrzés.
És az egészséges sejtkultúrát is szekvenálni kellene, amely pontosan ezeket a hatásokat produkálja.
És láss csodát, amikor ezt megteszed, ugyanazokat a genomokat, ugyanazokat a vírusokat találod az egészséges sejtkultúrában.
Ez azt jelenti, hogy az összes vírust ki tudom számolni az egészséges sejtkultúrából, amelyet
antibiotikummal megmérgeztem és kiéheztettem.
A HIV-et is megtalálom ott a számítógépes programmal.
A SARS-CoV-2-t is megtalálom, a SARS-CoV2 változatait.
És mindent még tovább egyszerűsíthetek, ha ezt a sejtkultúrát bizonyos további lépéseknek vetem alá, például
egy PCR-nek, ahol ezt a sejtkultúrát úgymond felerősítem.
Más szóval, egyszerűen növelem az anyagot.
Ez még könnyebbé teszi a számítógépes program számára, hogy megtalálja és kiszámítsa a vírusokat.
És mi mindezt kritizáljuk, mert azt látjuk, hogy ha ezt ésszerűen ellenőrizzük, ahogy azt tudományosan kell,
akkor meghamisítjuk és megcáfoljuk a virológusok állításait.
És - ez az egész elég bonyolultan hangzott, lehet, hogy egyszer-kétszer meg kell hallgatni - de most jön
a legegyszerűbb és legfontosabb pont, ami minden néző számára teljesen logikusnak kell lennie.
Függetlenül ezektől a képektől, amelyeket mindig mutatnak nekünk, és függetlenül a sejttenyésztési kísérletektől és a számítógépen
végzett genomszekvenálástól - teljesen függetlenül tőlük:
A történelem során valaha elvégzett összes fertőzési kísérlet, azaz egészséges és beteg emberek - akár állatok,
akár emberek - összehozása sikertelen volt. Mindegyik!
Ez azt jelenti, hogy valahányszor megpróbálom a beteg és egészséges embereket egy ellenőrzött kísérletben
összehozni és bizonyítani a fertőzést, ez soha nem működik!
És ez egy újabb közvetlen cáfolata a virológiának.
Igen, talán közvetve. De nem lehet azt mondani, hogy nincsenek vírusok, amelyek betegségeket
váltanak ki, amikor ezeket a fertőzéseket látod.
Úgy értem, ezt látod az osztályteremben.
Aztán az egyik gyerek beteg, a következő gyerek is beteg, a tanárok is betegek, a fél osztály üres.
Most megint megtörtént. Hogy történhetett ez meg?
Ha bebizonyosodik, hogy nem baktériumokról van szó, hanem ezekről a nem specifikus tünetekről, amelyekkel
gyakran kell megküzdenie, de amelyek mindig visszatérnek.
Ez egy tipikus klinika, amelyik megjelenik. Ezt mivel magyarázza?
Igen, amikor megfigyeljük ezeket a dolgokat, tudományos hipotézisek születnek.
Például, hogy most már vannak részecskék vagy vírusok, amelyek átugranak.
Ez egy szuper jó hipotézis. De amikor kipróbálod, nem működik.
Tehát több ötletre, több hipotézisre van szükségünk.
Természetesen ezt is alaposan átgondoltuk.
Ha nem a vírusok, akkor mi lehet az oka? Vagy a baktériumok?
A tudományos vizsgálatokkal kapcsolatban egyértelműen olyan kérdésekkel találkozunk, mint a táplálkozás, a környezeti
hatások, a toxinok és a külső hatásoknak való kitettség.
Természetesen sugárforrások, pszichológiai okok és stressz is elképzelhetők.
Ezek mind olyan okok, amelyek kísérletileg is nagyon jól igazolhatóak, például bármilyen kísérletben.
Tüneteket tudok produkálni pusztán a táplálkozással. Méreganyagokon keresztül tumorokat tudok előidézni.
Sugárkísérletekkel tumorokat tudok előidézni.
Egy gombnyomással be- és kikapcsolhatom a tüneteket ezekkel a változókkal.
Más szóval, valójában már elég sokat tudunk számos tünetről, arról, hogy hogyan tudjuk őket kísérletekben előállítani, és
hogy mi áll ok-okozati összefüggésben velük, hogy úgy mondjam.
Nem mindegyikről, de nagyon sokról. Ezért mondjuk azt, hogy több értelme van folytatni a kutatást ezen a területen, és nyílt
végű kutatásokat végezni, ahelyett, hogy állandóan erre a témára összpontosítunk, amelyet elejétől a végéig teljesen megcáfoltak.
Ez is gátolja a további felismeréseket, a további kutatást, a további ismereteket.
Ez egy másik dolog, amit erősen kritizálunk, nevezetesen, hogy nagyon leszűkíti a tudás
horizontját egy olyan témára, amely már megcáfolt.
Jól értem? Sem vírusok, sem baktériumok nem felelősek a fertőzésért?
Így van. Tudományosan szólva, ha ezeket a kísérleteket vírusokkal vagy olyanokkal végzed, amikről azt állítod, hogy vírusok
vannak benne, akkor ott nem tudod bizonyítani a fertőzést.
De ha ezt olyan baktériumokkal csináljuk, amelyeket optikailag láthatunk a mikroszkóp alatt, amelyek valóban léteznek,
akkor nem tudunk fertőzést előidézni egy ellenőrzött kísérletben, ha ezeket a baktériumokat elszigetelten vesszük.
Példa: Ha most szalmonellát vagy más baktériumokat veszek be, amelyekről azt állítják, hogy bizonyos tüneteket
okoznak, akkor nem fertőzhetek vagy fertőzhetek meg velük egészséges élőlényt. Ez nem működik.
Csak akkor figyelhető meg, ha egy élő szervezet már beteg vagy tüneteket produkál, hogy a baktériumok ezzel egyidejűleg
helyileg is elszaporodnak, vagyis úgymond mellékhatásként.
De hogy a néző számára egy hasonlattal éljek, ez olyan, mint egy lángoló ház.
Amikor látom, hogy házak égnek, általában vagy szinte mindig észreveszem, hogy tűzoltók is vannak ott.
Más szóval, a korreláció, a kíséret nagyon-nagyon magas.
Ez azonban nem bizonyíték arra, hogy a tűzoltók is a tűz okozói.
Csak a tűzzel egy időben jelennek meg.
Tehát nagyon-nagyon óvatosnak kell lenned a mikroorganizmusokkal és baktériumokkal, és alaposan meg kell vizsgálnod őket.
Csak azért, mert egy tünettel együtt jelennek meg, még nem jelenti azt, hogy ez az ok.
Mert, ahogy az imént mondtam, ha kiveszem őket, a baktériumokat, és beadom egy egészséges
embernek, aki nem beteg, semmi sem fog történni.
És ez tulajdonképpen annak cáfolata, hogy egyáltalán léteznek fertőzések vagy fertőzések
mikroorganizmusok, például baktériumok révén.
De ide tartoznak a paraziták és a férgek is. Ez ott sem működik.
Tehát egészséges embereket így soha nem lehet megfertőzni. Nem működik.
Igen, de visszatérve az osztály helyzetére.
Nem minden gyermek eszik ugyanazt az ételt. Nem pontosan ugyanolyanok az életkörülményeik.
Hogyan lehetséges tehát, hogy mindannyiuknál ugyanazok a tünetek jelentkeznek?
Tehát, ha azt mondjuk, hogy hasonló tüneteink vannak egy osztályban:
Először is, nem mindig minden gyermeket érint, hanem csak néhányat.
És közös pontokat kell keresnünk. A gyerekek mind egy szobában vannak.
Mindegyiknek ugyanazok a tanítási egységei.
Mindannyian ugyanazoknak az éghajlati viszonyoknak vannak kitéve.
Ebben a helyiségben mindannyian ugyanazoknak a környezeti feltételeknek vannak kitéve.
És ez elég változó vagy érv lehet, amit természetesen egy megfelelő kísérletben kellene tesztelni.
Ez lenne a második lépés. De hipotézisekben nincs hiány. Pontosan.
De ha azt mondjuk, hogy ezeknek a betegséget okozó vírusoknak a létezése nem bizonyított, és a tudomány alapvetően nem
tudja, hogy mit csinál, vagy mit keres, akkor mennyire hasznosak az olyan megelőző intézkedések, mint a védőoltások?
Igen, hasznosak lehetnek a vírusok kimutatása nélkül is, ha egy ésszerű kísérletben előnyt jelentenek.
Tehát függetlenül attól, hogy vannak-e vírusok vagy sem, az oltás még mindig működhet.
És ezt nem teszi meg, ha most az oltásokkal kísérletezik.
Először is, az oltási tanulmányok túlnyomó többsége nem követi a tudományos szabályokat.
Ez azt jelenti, hogy legalább két csoportunk van.
Egyikük megkapja a vakcinát, a másik megfelelő placebót.
Ezután a tisztán klinikai képet vizsgálják.
Ez volt a helyzet például a koronavírus esetében, a koronavírus elleni vakcinák esetében.
Gondoskodtak arról, hogy legyen egy placebocsoport is.
Ezután asztali sót kapott, ami önmagában nem igazán lenne megfelelő placebo.
Mert egy ésszerű negatív kontrollban a placebónak valójában csak egyetlen változóban kellene különböznie a
hatóanyagtól, így csak ezt a változót lehet vizsgálni.
Ebben az esetben ez a vírusos komponens.
A sóoldat több száz változóban különbözik a tényleges vakcinától.
De ez egy másik téma.
Mit végeztek ezekben a koronavizsgálatokban a koronavakcinákkal kapcsolatban? Például a BioNTech-Pfizer?
Az embereket ezután egyszerűen PCR-tesztekkel vizsgálták.
Ha azonban elolvassa a tanulmány apró betűs részét, mindkét csoportban ugyanannyian betegedtek meg.
Ezek a tanulmányok ezeket "Covid-19 gyanús eseteknek" nevezik.
Más szóval, nagyjából ugyanannyi beteg ember volt.
A tényleges klinikán nem lehetett különbséget tenni.
Más szóval az oltásnak egyáltalán nem volt klinikai hatása. Csak a PCR-teszt különbözött.
És itt is kritizáljuk a vakcinákat.
Tudományosan nem bizonyított, hogy hatásosak a betegségek ellen. És mindennek a tetejébe, hogy úgy mondjam:
Ha megnézzük a kanyarót és a szamárköhögést vagy más betegségeket, amelyeket védőoltásokkal hoznak összefüggésbe, ahol
a hagyományos orvoslás azt állítja, hogy a védőoltások felszámolták ezeket a betegségeket, akkor valójában láthatjuk,
hogy jóval azelőtt, hogy bármilyen védőoltást bevezettek volna a statisztikákba, a betegség
lefolyása már csökkent, méghozzá óriási mértékben.
Egyes esetekben akár 95 százalékkal is, mint például a kanyaró esetében, a kanyaró előfordulása
Németországban a védőoltás bevezetése előtt csökkent.
Ez azt jelenti, hogy a betegség valójában már eltűnt, amikor a védőoltást bevezették.
Ez azt jelenti, hogy ezekből az adatokból sem lehet hatásokat levezetni.
Ezért kritizáljuk a vakcinákat éppúgy, mint a virológiát.
És egyébként a legtöbb más gyógyszert is hatástalannak és feleslegesnek tartják.
De ez eléggé úgy hangzik, mintha csalás lenne.
Ön szerint minden virológus és orvoskutató csaló és rossz ember?
Nem, egyáltalán nem. Mindig be kell vonnunk az emberi komponenst.
Mert ezek az emberek egész életüket ennek a témának, ennek a kutatásnak szentelték.
Elfogultak, ahogyan angolul mondanánk, vagy előítéletesek, torz látásmóddal rendelkeznek, nem tudnak nyíltan
gondolkodni, és gyakran az egész egzisztenciájuk ettől függ.
Más szóval, családjuk, gyerekeik vannak, és így tovább, és nem biztos, hogy megengedhetik maguknak, hogy kritikusak legyenek.
Ezt mindig figyelembe kell venni, ez nem teszi az embereket automatikusan rosszfiúvá.
Sok virológust lehet azzal vádolni, hogy tudatlan.
Mert következetesen elutasítják a párbeszédre tett ajánlatainkat.
Néha választ kapunk az írásbeli megkeresésekre, de nem mindig, és nagyon-nagyon nehéz
objektív vitába, tudományos vitába bocsátkozni.
Szóval lehet őket hibáztatni ezért, de alapvetően nem mondanám, hogy minden orvos vagy
minden virológus stb. mindig szándékosan teszi ezt.
Ez csak egyfajta önvédelem, egyfajta tudatlanság a témával kapcsolatban.
Most azonban a víruselmélet hívei azt mondják, hogy a fertőző betegségek csak a higiénia bevezetésével - például
Semmelweis Ignác által a nőgyógyászatban és Robert Koch által a baktériumelmélet révén - kezdtek először visszaszorulni.
Nem kockáztatod, hogy a nyilatkozataiddal semmissé teszed ezeket az eredményeket?
Mindig differenciálni kell. Az olyan intézkedéseknek, mint a jobb higiénia, biztosan lehet hatása, például egyszerűen azért,
mert kevesebb idegen anyagot engedek a sebembe vagy a testembe.
Természetesen a szervezet az idegen szennyeződésekre, mondjuk úgy, hogy gyulladással reagál.
Ez teljesen világos, és ez a helyes dolog.
De ennek nem feltétlenül van köze a vírusokhoz.
A virológiában a kijelentés elég egyértelmű: vannak olyan kis részecskék, amelyek betegségeket váltanak ki, amelyek az okozók.
És ezt tudományosan kell bizonyítanom. Nem hagyhatom ennyiben.
A higiéniai feltételek minden bizonnyal javultak. De ennek is komoly korlátai vannak.
Például a koronavírusok idején rengeteg vizsgálatot végeztek, vagy az influenza esetében, ahol két csoportot vizsgáltak.
Az egyik higiéniai feltételeket alkalmazott, a másik nem.
Vagy az egyik maszkot használt, a másik nem.
És az úgynevezett arany standard RCT-vizsgálatokban, ahol két csoport van, és csak egy változó különbözik, azt találják, hogy
sem a higiéniai intézkedéseknek, sem a maszkoknak nincs hatása.
Mindkét csoportban mindig ugyanannyi beteg, tünetes beteg volt.
Tehát nem volt statisztikailag szignifikáns különbség. És ez szintén megcáfolja ezt a hipotézist.
Mindazonáltal a higiénia természetesen ésszerű a nyílt sebek esetében, amint azt az imént említettem.
Mert a szervezet egyszerűen akkor a legegészségesebb, ha nincsenek idegen anyagok a szövetekben. Ez teljesen világos.
És aztán, történelmileg, voltak ezek a nagy fertőzési kísérletek is.
Tehát a világháborúk között, a világháborúkban.
Nem derült ki ebből valami, ami arra a következtetésre vezetett, hogy a baktériumokon kívül más betegséget okozó mechanizmusok
is léteznek, amelyek ezekre a részecskékre vezethetők vissza?
Tehát valójában elég sok kísérlet történt a fertőzésre a történelem során.
A spanyolnátha idején, de később is a kanyaró és sok más, influenza és más betegségek.
És az elején említettem, hogy mindig kudarcot vallanak.
Tehát soha nem lehet megmutatni, hogy kontrollált módon meg lehet fertőzni az embereket. Ez soha nem működik.
És legkésőbb ezen a ponton el kell kezdened gondolkodni, és azt kell gondolnod, hogy valami nem lehet rendben.
Természetesen az orvosok vagy a vizsgálati személyzet ezekben a vizsgálatokban mindig aggódott. Hé, hogy lehet ez?
Nálunk itt a legfertőzőbb betegségeket próbáljuk kísérleti jelleggel használni, és ez soha nem működik. Hogy lehet ez?
Aztán persze az olyan érvek, mint: "Igen, talán a vírusok nem voltak elég erősen koncentrálva, vagy
talán ezek a kísérleti alanyok immunisak voltak".
Ezek mind jó hipotézisek, ez nem kérdés.
De tény, hogy soha nem tudtuk még kísérletben bizonyítani a fertőzést.
És ezt először hagynotok kell, hogy belétek ivódjon, először meg kell emésztenetek, és először fel kell ismernetek.
És ez megcáfolja azt az állítást, hogy itt egyáltalán van fertőzés, és hogy ez a részecskéken keresztül működik.
Ezt láthatjuk ezekben a maszktanulmányokban is.
Ha például valóban FFP2 maszkokat viseltek volna, vagy ha vírusok lennének, akkor ennek hatása kellene, hogy legyen.
Vagy a higiéniai maszkoknak hatást kellene mutatniuk, de nem mutatnak.
Ez azt jelenti, hogy a virológia cáfolatai mindig, mindig több dimenzióban, különböző kísérletekben vannak.
Persze, most megpróbálhatod minden erőddel és erőforrásoddal életben tartani, amit meg is teszel, mert sok múlik rajta, sok
ipar, sok gazdasági forgalom, pénz és így tovább és így tovább.
El lehet képzelni, hogy ha elkezdene omladozni, hatalmas földrengés lenne, és ezt természetesen el akarjuk kerülni.
És mi egyszerűen csak tudományos és objektív módon szeretnénk rámutatni, hogy óriási problémák, óriási ellentmondások vannak,
ha a tudományt nézzük, és ezt tudósként nem fogadhatjuk el.
Kritikus tudósként ezt nem fogadhatja el.
Más szóval, a források olyanok, hogy ez az elmélet nem igazán tartható. Te magad olvastad ezeket a forrásokat?
Pontosan, a Next Levelnél, ahogy az imént említettem, sok-sok intézménnyel, több mint 200
intézménnyel, virológusokkal álltunk levelezésben.
Interjúkat készítettünk, megkérdeztük a Robert Koch Intézetet és a világ minden olyan intézményét,
amelyiknek van jelentenivalója ezen a területen.
És mindenki megerősíti, hogy nincsenek negatív kontrollok egészséges mintáknál, hogy egyáltalán
nincsenek negatív kontrollok a genomszekvenálásban. Tehát egyáltalán nincsenek negatív kontrollok.
Az a tény, hogy a fertőzési kísérleteket például etikai okokból nem végzik el, ilyen hamis érvek önmaguk védelmében.
Ezt állatokkal is megtehetnénk, ahogyan azt az oltóanyagokkal és más gyógyszerekkel folyamatosan
teszik, de furcsa módon az érv itt az etikán alapul.
Tehát egyszerűen megpróbálod magadat megvédeni ezektől az ellentmondásoktól, és egy figyelmes néző vagy akár egy
tudományosan gondolkodó ember gyorsan rájön, hogy a tudományos bizonyítékokkal és ezzel az
ok-okozati összefüggéssel is óriási problémák vannak.
És hogy visszatérjek ezekhez a képekhez, ezekhez a szerkezetekhez.
A Max Planck Tudománytörténeti Intézetben Karlheinz Lüdtke írt egy nagyszerű munkát.
A virológia korai történetét vizsgálta, és arra a következtetésre jutott, hogy ezek a képek óriási problémákat
vetnek fel, mivel nem az általunk ismert mikroszkóp optikai képei, hanem valójában nem is képek.
Itt elektronmikroszkóppal dolgozunk.
Az elektronmikroszkópba, egy vákuumkamrába helyezett mintákat erősen meg kell kezelni.
Például fémmel kell őket gőzölni, hogy az áram egyáltalán vezetőképes legyen, majd két üveglap
közé kell fagyasztani vagy epoxigyantával rögzíteni.
Ez óriási számú hatás, amely ezt a szövetet itt éri, ami szintén megterheli a szövetet, és máris változásokhoz vezethet.
És Karlheinz Lüdtke a Max Planck Intézetből azt is megállapította, hogy óriási problémák vannak az
artefaktumokkal - így nevezzük őket a tudományban.
Az artefaktumok olyan eredmények vagy struktúrák, amelyek csak a kísérleti körülmények miatt keletkeznek.
És ezek nem képek, hanem a számítógépben átalakított elektromos áram, amelyet aztán matematikailag úgymond képpé alakítanak.
És ez egy másik probléma. Más szóval, a legjobb esetben is csak közvetett bizonyítékokkal
van dolgunk, de közvetlen bizonyítékokkal soha.
Közvetlen bizonyíték lenne: Van egy beteg emberem, van egy egészséges emberem, összehozom
őket, ő megfertőzi a másikat, ő megbetegszik.
Nyálat vagy váladékot veszek a beteg embertől, ezt a váladékot odaadom egy egészséges embernek, és ő megbetegszik.
Ez közvetlen bizonyíték lenne. Ez a virológiában soha nem történik meg.
Ha ezt teszi, akkor nem működik. És ez a fő kritikája az egész kérdésnek.
Tehát foglaljuk össze az eredményt.
A tudomány és a kutatás jól tenné, ha nyitva tartaná a diskurzust.
Mert lehet, hogy alapvető tévedéseken ülünk, talán nem csak a virológiában, hanem más témákban is.
Ez pedig, ahogyan arra ön is rámutat, a tudomány alapjait sértené. Igen, ez végső soron abszurditáshoz vezetne.
És ez természetesen egy olyan helyzet lenne, amibe nem akarunk belekerülni, ahol egyszerűen visszalépünk a sötét
időkbe, ahol nem igazán lehet bizonyítani a dolgokat meggyőzően.
Haberland úr, köszönöm az interjút.
Kíváncsian várom a közönség véleményét.
A Kla.TV cenzúrázatlanul hozza el az ellenvéleményeket, hogy érzékelhessük, mi a valóság. Köszönjük szépen.
Igen, köszönöm a lehetőséget. Úgy gondolom, hogy ez hihetetlenül fontos.
Sok néző biztosan hallott már a témáról, de a legtöbben biztosan nem.
És ahogy már mondtam, hihetetlenül nehéz erről a témáról nyilvánosan beszélni.
Mindenhol csak elutasítást kapsz, ha erről a témáról akarsz beszélni.
Tehát azt mondhatjuk, hogy megpróbálják elhallgatni ezt az információt.
És meghívom a nézőket, hogy nézzék meg az összes nyilatkozatomat a wissen-neu-gedacht.de weboldalunkon.
Számos publikációnk van, amelyekben minden levelezés, minden forrás megjelölésével, beleértve
számos bírósági eljárást is ezen a területen.
És igen, van egy alkalmazásunk is, a Nexiqa , ahol a ChatGPT "kérdés és válasz" módszerét használva
felfedezheti ezeket a témákat, és úgymond segítséggel átolvashatja ezeket a virológiai kiadványokat.
Pontosan hogyan ismerem fel a publikációban, hogy a tudományt figyelmen kívül hagyták vagy megsértették, vagy
a virológusokkal folytatott levelezésben és így tovább?
Tehát rengeteg információhoz juthatsz ott.
Nagyon jó, akkor a nézők feladata, hogy maguk ellenőrizzék a tényeket, és kérdéseket tegyenek fel. Köszönöm szépen.
Köszönöm.