Šveitsi neutraalsus on sätestatud föderaalse põhiseaduse artiklis 185:
"Liidunõukogu võtab meetmeid, et kaitsta Šveitsi välisjulgeolekut, sõltumatust ja neutraalsust."
Kaitseministeerium ise selgitab, kuidas seda tuleks tõlgendada infobrošüüri neljandas muudetud väljaandes:
"Neutraalne" tuleb ladina keelest: "ne uter" - kumbki neist kahest.
Võim on neutraalne, kui ta ei võta sõjas seisukohta."
Samas väljaandes on DDPS aga iseendale vasturääkiv ja annab endale "märkimisväärse manööverdamisruumi".
Näiteks on neutraalsusega kooskõlas ÜRO või teiste rahvusvaheliste osalejate - näiteks ELi -
kehtestatud majandussanktsioonide vastuvõtmine.
Sellisel juhul peab Šveits aga - nii heas kui halvas mõttes - võtma poole.
Ta tegi seda 28. veebruaril 2022, kui ta võttis vastu ELi majandussanktsioonid Venemaa vastu.
DDPS - või oli see välisministeeriumi EAFA? - pidi seda vastuolu märkama.
3. märtsil 2022 - kohe pärast Venemaa vastu suunatud majandussanktsioonide vastuvõtmist - avaldas
EAFA uue brošüüri pealkirjaga "Šveitsi neutraalsus".
Eelmine neljas, läbivaadatud väljaanne ei ole enam saadaval.
Uues brošüüris - mis on täiesti uues vormis - ei leidu enam fraasi "Riik on neutraalne, kui ta ei võta sõjas seisukohta".
Uues brošüüris põhjendas EAFA ka seda, et föderaalnõukogu võttis vastu ELi sanktsioonid Venemaa vastu.
Venemaa oli "massiliselt rikkunud rahvusvahelise õiguse elementaarseid norme".
Uues 3. märtsi 2022. aasta brošüüris tõstatatakse ka küsimus, kuidas Šveits saab "kõige paremini kaitsta oma
huve ja samal ajal anda oma panuse maailma julgeolekusse".
Üheks võimaluseks oleks, et Šveits "võtaks sõjalistes konfliktides välismaal selgelt ühe või teise poole kasuks seisukoha".
Šveitsi neutraalsust kontrollitakse rohkem kui kunagi varem!
Äsja valitud föderaalnõunik Martin Pfister tegi juba esimesel meediakonverentsil selgeks, et
ta tahab anda neutraalsusele paindliku vormi.
Juunis 2024 avaldasid 87 teadlast, diplomaati ja poliitikut manifesti, milles kutsutakse
föderaalnõukogu üles mõtlema uuesti läbi Šveitsi neutraalsuse.
Nende "eesmärgile orienteeritud neutraalsuse" määratluse kohaselt oleks võimalik kohelda sõjas agressorit erinevalt ohvrist.
Lubatud oleksid sanktsioonid agressori vastu ja abi rünnatud riigile.
Samuti oleks võimalik teha koostööd sõjaliste liitude, näiteks NATOga.
Praegune näide selle kohta:
Selle aasta jaanuaris kiitis EL heaks Šveitsi osalemise ELi-USA sõjalise liikuvuse programmis.
Tulevikus lubatakse välisriikide sõjaväe sõidukitel, materjalil, laskemoonal ja relvadel ning sõjaväelastel
Šveitsi territooriumi ületada ilma "oluliste loamenetlusteta" - sisuliselt ilma piirideta.
Nii et sinna suundub valitud föderaalnõuniku Pfisteri väljakuulutatud "paindlikkus".
Agressioonisõja korral peaks Šveits olema võimeline võtma poole ja toetama rünnatud riiki.
Kuid kas sõjas on piirid agressori ja ohvri vahel tõesti alati selgelt must-valged ja kes otsustab, kus piirid kulgevad?
Kelle mõõdupuu on kasutusel?
Kas tõesti on võimalik võtta sõjas pool, ilma et tekiks sõjasüüdi?
Ja kas sõja toetamine - olenemata sellest, millise osapoolega ja millisel kujul - saab
tõesti vähendada sõja põhjustatud kannatusi?
Ajalugu õpetab meid paremini.
Kõigepealt tuleb öelda: "Iga sõja esimeseks ohvriks on tõde." Seda tsiteeritakse sageli.
Saksa ajaloolane Christian Hardinghaus võtab selle oma raamatus "Kriegspropaganda und Medienmanipulation"
(Sõjapropaganda ja meediamanipulatsioon) järgmiselt kokku:
"Ajaloos ei ole ühtegi riiki, mis ei oleks sõjas propagandat kasutanud.
Kui kaks riiki on sõjas, tegelevad mõlemad pooled alati propagandaga."
Siin on mõned näited:
Nagu näiteks dokumentaalfilm "Kui Ameerika presidendid valetavad" näitas, olid USA sõjad - näiteks Vietnamis, Kosovos,
Afganistanis või Iraagis - ühelt poolt alati agressioonisõjad, kuid teiselt poolt põhjendati neid sõdu alati valega.
Miks ei ole see veel toonud kaasa ühtegi sanktsiooni USA vastu?
20. märtsil 2003 ründas USA juhtimisel tegutsev "valmisoleku koalitsioon" Iraaki.
Nad põhjendasid seda kui vajalikku ennetavat sõda, kuna Iraagil oleks olnud massihävitusrelvi.
Siiski ei leitud massihävitusrelvi ja ÜRO toonane peasekretär mõistis Iraagi sõja ebaseaduslikuks - mis ei
toonud kaasa ei sanktsioone USA vastu ega toetust ohvrile.
24. märtsist kuni 10. juunini 1999 heitis umbes 200 NATO hävituslennukit endisele Jugoslaaviale 28
018 lõhkekeha - sealhulgas kassettpomme - ja 10-15 tonni uraaniga kaetud laskemoona.
NATO põhjendas õhurünnakuid väidetava "humanitaarkatastroofiga".
Mitmete aruannete, sealhulgas Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni (OSCE) aruannete kohaselt ei olnud enne
sõja algust mingit humanitaarkatastroofi ega etnilist puhastust.
Rääkides "humanitaarkatastroofist". Järgnevalt vaatleme Vene-Ukraina sõda.
Praeguses Šveitsi neutraalsuse arutelus on põhiküsimus, kas Šveits peaks asuma
väidetava ohvri - Ukraina - poolele ja teda toetama.
Kuid kas olukord on tõesti nii selge - Ukraina on ohver ja Venemaa agressor - või võib see,
nagu iga sõda, olla ka või osaliselt propaganda?
Šveitsi ajaloolane ja rahu-uurija Daniele Ganser märkis, et Ukraina sõda ei saa kunagi
mõista, kui 2014. aasta riigipööret eirata.
Ganser viitas Kiievi valitsuse põhiseadusvastasele ja ebaseaduslikule kukutamisele 22. veebruaril 2014. aastal.
Ametisoleva presidendi Viktor Janukovitši ametist tagandamiseks vajalikku häälte arvu parlamendis ei saavutatud.
Varem olid tundmatud snaiprid tulistanud meeleavaldajate ja politseijõudude pihta surmavaid laske.
Hukkus üle 40 inimese.
Presidendi Janukovitši ametisolevat valitsust ja tema politseiüksust "Berkut" süüdistati kohe veresauna toimepanemises.
Seda vaatamata sellele, et Ukraina politsei ja eriüksused - nagu "Berkut" - ei
kasutanud vägivalda, nagu näitavad videosalvestised.
Ganseri sõnul oli see riigipööre Ukraina sõja põhjus.
Idapoolsed, valdavalt venekeelsed Donetski ja Luganski piirkonnad ei tunnustanud aga verist riigipööret
Kiievis ja kuulutasid välja iseseisvad "rahvavabariigid".
Seejärel saatis uus Kiievi valitsus väed idapoolsete piirkondade vastu, mis viis kodusõjani.
Ukraina vägede rünnakud Donbassi elanikkonna vastu suurenesid järsult alates 2022. aasta veebruari
keskpaigast - st juba enne Vene vägede sissetungi.
OSCE neutraalsed vaatlejad lugesid alates 17. veebruarist 2022 kuni 1400 plahvatust päevas.
100 000 tsiviilisikut on väidetavalt evakueeritud sisemaale või Venemaale kaitseks.
Krimmi poolsaare elanikke, kes naasid Krimmi pärast riigipööret, ahistasid ja
kuritarvitasid julmalt ka mõrvarlikud Maidani toetajad.
Seda näidati dokumentaalfilmis "Krimm - tee koju" erinevate tunnistajate ütluste põhjal.
Ukraina siseministeeriumi andmetel hukkus kaheksast tagasi sõitnud bussist seitse inimest.
Selle tulemusena hakkasid Krimmi elanikud moodustama kaitseüksusi ja kavandasid 16. märtsiks 2014 Krimmi jätkuvat
kuulumist käsitlevat ametlikku hääletust - vastavalt rahvusvahelises õiguses sätestatud enesemääramisõigusele.
See oli ainus viis edasise verevalamise vältimiseks.
Ametliku lõpptulemuse kohaselt pooldas 96,77 protsenti valijatest Venemaaga ühinemist.
Krimmi eraldumise ja Kosovo iseseisvuse väljakuulutamise võrdlus näitab, et sõja või
annekteerimise juhtumit võib hinnata topeltstandarditega.
Kosovo anti pärast 1999. aasta sõda ÜRO haldussuveräänsuse alla ja kuulutas 27. veebruaril 2008 oma iseseisvuse välja.
Sõja tulemusel rajati Kosovosse Euroopa suuruselt teine USA sõjaväebaas - Camp
Bondsteel -, kus on 386 hektaril tuhandeid sõdureid.
Säilitades sõjalise kohaloleku strateegiliselt olulises piirkonnas, kindlustas USA kontrolli võimalike gaasijuhtmete
marsruutide ja loodusvarade ärilise kasutamise üle.
Keegi ei rääkinud "annekteerimisest" ega kehtestanud sanktsioone USA vastu.
Venemaa, kes saatis 21. veebruaril 2014 Krimmi elanike kaitsmiseks ja oma Sevastopoli mereväebaasi
kindlustamiseks vägesid Krimmi, oli aga sanktsioonide objektiks.
Üks asi on selge, iga sõdiv pool kasutab propagandat ja kasutab oma narratiivi enda kasuks.
Kes võib panna kätt südamele, et üks sõdivatest osapooltest ei ole sõjas osaline?
Seepärast on Šveitsile soovitatav hoida käed eemal ja mitte võtta seisukohta.
Nagu Kla.TV on mitmes saates ja ajaloosaates näidanud, on sõjad ja parteide haaramine vaevalt õigustatud.
Eelkõige USA ja NATO juhitud sõjad on põhjustanud mõõtmatuid kannatusi, sadu tuhandeid ohvreid ja hävitavaid pikaajalisi
tagajärgi - Iraagist Liibüani, Jugoslaaviast Süüriani.
Samuti tuleb märkida, et sõdu instrumentaliseerib sageli kolmas jõud, et edendada oma maailmavallutuskavasid.
Sel viisil hoitakse elanikkonda pidevas "pinges" ja "ebakindluses" sõdade ja/või sõjaretoorika kaudu.
See mängib valitsuste ja kaitsetööstuse kätte, et võtta inimestelt nende kodanikuõigusi
ja -vabadusi või teenida muul viisil kasumit.
Lisateavet leiate NATO dokumentaalfilmist.
Siinkohal tuleks lühidalt märkida:
Relvade tarnimine sõdivale osapoolele - isegi kui need on mõeldud eeldatavale ohvrile, näiteks Ukrainale -
mängib ainult sõjapüüdjate ja maailma valitsemise valitsuse ülesehitajate kätte.
Need on inimesed, kes istuvad kaitseettevõtete kõrgemates juhtkondades.
Relvade tarnimine toidab sõjamajandust, pikendab sõdu ja takistab rahuläbirääkimisi.
Alati kannatavad inimesed, kes on sunnitud oma pojad - ja viimasel ajal ka tütred - rindele saatma.
Relvavarud aitavad rahvast viimase inimeseni välja veritseda.
Šveitslased on pühendunud Šveitsi neutraalsuse säilitamisele ja sõjasüüdi vältimisele.
Arvestades asjaolu, et sõdu on vaevalt võimalik õigustada ja instrumentaliseerida, võitlevad üha enam šveitslasi
Šveitsi neutraalsuse säilitamise ja sõjasüüdi vältimise eest.
Siin on kolm näidet:
1. Frye Schwyzer - st Schwyzi kantoni vabad šveitslased - esitavad vastuväite Unteribergis asuva relvatootmishalli vastu.
Väljavõtted huvialaliidu Frye Schwyzer 16. märtsi 2025. aasta pressiteatest:
"Sõjapiirkondades põhjustavad relvad tohutuid kannatusi ja palju süütuid surmajuhtumeid.
Sõjast saavad kasu vaid vähesed, näiteks relvatarnete näol.
Saksa ettevõte Rheinmetall varustab aktiivseid sõdivaid osapooli.
Nüüd tahab ta laiendada sõjavarustuse tootmist Unteribergis ja rajada tootmishoone. (...)
Šveitsil oli pikaajaline neutraalsuse traditsioon ja oluline vahendaja roll.
Nüüd on sõda lähemal kui pikka aega varem.
Sõjamaterjali seadus võeti algselt kasutusele selleks, et kaitsta Šveitsi neutraalsust ja
takistada relvaeksporti sõjapiirkondadesse.
On skandaalne, et nüüd lubatakse relvaeksporti ka sõjapiirkondadesse.
Nende osakaal lõpptootest peab olema ainult alla 50 %.
See tähendab, et Šveitsist võib sõdivatesse riikidesse eksportida kuni 50 % relva väärtusest.
- Seda väärtust saab hõlpsasti kontrollida sobivate kontsernisiseste ülekandehindadega.
Föderaalnõukogu seab finantshuvid relvaekspordi puhul neutraalsusest ettepoole.
Relvalobi on siin head tööd teinud.
Samal ajal kui inimkond vaatab varemetele, tähistab Rheinmetall rekordkasumit. (...)
Vastuväite eesmärk on tagada, et mureliku elanikkonna päringuid ja ohutusprobleeme võetakse tõsiselt (...)
Rheinmetalli kontserni tegevus on eetiliselt vastuvõetamatu, ohustab Schwyzi elanike julgeolekut ja rikub Šveitsi põhiseadust.
Sõda ei ole saatus. Sõda on otsus. On aeg teha teistsugune.
"Frye Schwyzeri huviringkond"
2. föderaalne rahvaalgatus "Šveitsi neutraalsuse kaitsmine (neutraalsuse algatus)"
11. aprillil 2024 esitati neutraalsuse algatus peaaegu 130 000 kehtiva allkirjaga.
27. novembril 2024 soovitas föderaalnõukogu parlamendil neutraalsuse algatus ilma vastuettepanekuta tagasi lükata.
Algatus piiraks oluliselt koostööd sõjaliste liitude, näiteks NATOga.
Samuti ei tohiks Šveits enam vastu võtta ELi sanktsioone, nagu need, mis on kehtestatud Venemaa vastu.
Neutraalsuse algatus pannakse eeldatavasti hääletusele 30. novembril 2025 või 2026 ja see on järgmine:
"Liitvabariigi põhiseadust muudetakse järgmiselt:
Artikkel 54a Šveitsi neutraalsus 1 Šveits on neutraalne. Tema neutraalsus on alaline ja relvastatud.
2 Šveits ei liitu ühegi sõjalise või kaitseliiduga.
Koostöö selliste liitudega on reserveeritud otsese sõjalise rünnaku korral Šveitsi vastu või
sellise rünnaku ettevalmistavate tegevuste korral.
3 Šveits ei osale kolmandate riikide vahelistes sõjalistes konfliktides ega võta
sõdivate riikide vastu mittesõjalisi sunnimeetmeid.
Kohustused Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni (UNO) ees ja meetmed, millega takistatakse mittesõjalistest sunnimeetmetest
kõrvalehoidmist teiste riikide poolt, on reserveeritud.
4 Šveits kasutab oma alalist neutraalsust konfliktide ennetamiseks ja lahendamiseks ning on kättesaadav vahendajana."
3. Šveitsi heade ametite eest - "Liikumine neutraalsuse eest" asutatud
14. märtsi 2025. aasta pressiteatest meediale:
"Heade ametite eest Šveitsis - seda eesmärki silmas pidades asutasid 46 pühendunud inimest pühapäeval toetava organisatsiooni
"Liikumine neutraalsuse eest" ehk lühendatult "bene".
Liikumine peab neutraalsust rahu ja otsese demokraatia eeltingimuseks.
Sest need, kes "lähenevad" võimublokkidele või sõjalistele liitudele, loobuvad oma suveräänsusest tükkhaaval.
Ja just sõja ja rahu eksistentsiaalses küsimuses peab iga otsus sündima otsedemokraatia kaudu. (...)
Liikumine mõistab neutraalsust mitte kui passiivset kõrvalejäämist ja kokkuleppe sõlmimist, vaid kui alust
rahvusvahelisele õigusele, ÜRO jõu kasutamise keelule ja konflikti osapoolte vahelisele vahendamisele pühendumiseks.
Seetõttu soovib ta luua rahvusvahelisi võrgustikke ja teha kampaania neutraalsuse
kui rahupõhimõtte eest ka teistes riikides.
Kavandatakse ka rahvusvahelise neutraalsusnõukogu moodustamist, mis kommenteerib jooksvaid konflikte ja
probleeme sõltumatu rahvusvahelise õiguse vaatenurgast.
Liikumise esmane eesmärk on võita neutraalsuse algatuse hääletus.
Neutraalsus on kõige tõhusam kaitse konflikti ja sõja vastu, see kuulub kogu rahvale ja seega ka põhiseadusele.
Lisateave: bene-schweiz.info"
Levitage teavet selle programmi kohta ja aidake teavitada Šveitsi rahvast, et neutraalsuse algatuse üle hääletataks.
See on ainus viis säilitada Šveitsi neutraalsus ja vältida sõjasüüdi!