Kla.TV: Dr. Haug, liels paldies, ka veltījāt mums šodien laiku.
Jūs esat grāmatas Das Deutsche Reich 1871 bis heute autors. Līdz šodienai?
Dr. Haug, ir dažādas pretrunīgas diskusijas par to, ka Vācijas Federatīvā Republika nav valsts, tai ir tikai
Pamatlikums, bet nav konstitūcijas, tai nav miera līguma, tai nav regulētu valsts robežu un tā nav suverēna valsts.
Vācieši ir pat bezvalstnieki.
Kā pretsparu vispārpieņemtajam naratīvam, lūdzu, īsi un skaidri paskaidrojiet skatītājiem savu viedokli par to, kas, jūsuprāt, ir
Vācijas reiha pastāvēšanas turpinājums un kāds sakars šiem pretrunīgi apspriestajiem jautājumiem ir ar Vācijas
reiha pastāvēšanas turpinājumu - saskaņā ar jūsu izpratni.
Matthes Haug: Vispirms liels paldies par ielūgumu, Matesa kungs.
Jā, es rakstīju grāmatu no 1871. gada līdz mūsdienām, jo Vācijas impērija tika dibināta 1871. gadā Versaļas
Spoguļu zālē Bismarka un ķeizara Vilhelma Pirmā vadībā.
Tā bija akreditēta, to atzina 46 valstis, kuru pārstāvji tur bija ieradušies un atzina to, Vācijas reihs.
Un šī Vācijas impērija nekad netika likvidēta.
To nevarēja atlaist, jo tam būtu nepieciešami likumi, kas ir noteikti arī 1871. gada konstitūcijā,
piemēram, noteikumi par to, kā atlaist konstitūciju.
Šī konstitūcija nekad netika atcelta.
Galu galā bija Pirmais pasaules karš, un tad tikai pamiers.
Patiess miera līgums nekad netika noslēgts. Versaļas līgums nebija miera līgums.
Tātad tas bija tikai pamiers. Un tā šis Vācijas reihs turpina pastāvēt līdz pat šai dienai.
Nejaukt ar Trešo reihu. Tas bieži tiek sajaukts. Trešajam reiham un 1871. gada Vācijas reiham nav nekāda sakara.
Drīzāk tā ir saistīta tikai ar šo impēriju, kas pastāv vēl šodien.
Kla.TV: Kādas, jūsuprāt, ir iespējas un sekas, ja Vācijas reihs turpinās pastāvēt šodien?
Vai iedzīvotājiem ir īpašas iespējas veidot nākotni?
MH: Ir ļoti lielas iespējas. Un, raugoties no tīri juridiskā viedokļa, tas nav mans viedoklis, tas ir juridisks fakts.
Tātad no tīri juridiskā viedokļa ir piemērojama arī 1871. gada konstitūcija.
Jo šis Vācijas reihs būtībā joprojām ir karastāvoklī. Tikai pamiera stāvoklī.
Un tikai šis Vācijas Reihs var atkal parakstīt miera līgumu.
Federatīvā Republika vēl nepastāvēja.
Stingri runājot, tā tika dibināta tikai 1950. gada 3. janvārī, pēc pēdējās apstiprinājuma vēstules saņemšanas no Lielbritānijas.
Tātad jūs domājat, ka tā tika dibināta 1949. gadā.
Esmu to visu ļoti rūpīgi izpētījis un arī ļoti precīzi izklāstījis.
Mani vienmēr interesē tikai fakti un nekas cits. Es esmu pietiekami zinātnieks.
Tādējādi Vācijas Federatīvā Republika tika dibināta tikai 1950. gada 3. janvārī.
Tātad jūs nevarat parakstīt miera līgumu, jo Federatīvā Republika nekad nav bijusi kara pretiniece.
Un miera līgumam obligāti jāseko karam.
Un tam ir nepieciešami Vācijas Reiha likumīgie pārstāvji.
Kla.TV: Un šie leģitīmie pārstāvji pat nebija klāt šajās miera sarunās.
Pastāv tāds līgums kā 2 plus 4. Vai, kā saka, tas viss ir bijis veltīgi?
MH: Kaķim nenozīmē kaķim.
Tas ir atsevišķs temats.
Miera līguma pārstāvji nekad nebija klāt.
Tas būtu ķeizars Vilhelms Pirmais vai Otrais.
Pēc tam Pirmo valdnieku nomainīja Vilhelms II.
Tātad tas varētu būt bijis likumīgs pārstāvis.
Bet tad viņš devās trimdā, tāpēc šeit vairs nebija pieejams.
Un Veimāras Republika vienkārši tika pasludināta pretēji spēkā esošajai 1871. gada konstitūcijai, kas saskaņā ar
starptautiskajām un konstitucionālajām tiesībām nav iespējams.
Citiem vārdiem sakot, 1871. gadā nebija leģitīma Vācijas impērijas pārstāvja.
Tie bija patvaļīgi politiķi un cilvēki, kuri nebija pilnvaroti parakstīt 1871. gada miera līgumu par labu Vācijas impērijai.
Pēc tam jūs pieminējāt, tagad izdarīsim īsu lēcienu, līgumu "divi plus četri".
Stingri runājot, to sauc par līgumu "Četri plus divi". Tā to sauc sabiedrotie.
Tātad četri sabiedrotie - Padomju Savienība, Anglija, Francija un ASV un VFR, Vācijas Federatīvā Republika un VDR.
Saskaņā ar šo līgumu viņiem vajadzēja izveidot vienotu Vāciju. Tas būtu bijis ratificējams.
Šādā nozīmē vienota Vācija nekad netika īstenota.
Jo apvienotā Vācija nozīmē visu 1871. gada Vāciju.
Tā ir pilnīga savienība.
Galu galā Vācija pēc Otrā pasaules kara tika sadalīta trīs daļās.
VFR, pēc tam VDR, precīzāk, Centrālajā Vācijā. Un Austrumvācijas apgabali, ko pārvaldīja Polija.
Un līdz šai dienai nekas nav mainījies.
Tāpēc VFR nevarēja izveidot vienotu Vāciju, izmantojot tikai vienu daļu no šīm trim daļām vai vairākas daļas.
Un tāpēc viņi vienmēr saka - jā, šis līgums "četri plus divi", "divi plus četri" būtu kvazimiera līgums.
Nav kvazimiera līgumu. Tajā ir arī norādīts miera līgums.
Un galu galā visas līgumslēdzējas puses šo līgumu tā arī neratificēja.
Tikai caur Krieviju. Kas ir ļoti interesanti.
Šo līgumu ratificēja tikai Krievija.
Un toreizējais Vācijas Federatīvās Republikas ārlietu ministrs Genšers to neratificēja saskaņā ar noteikumiem.
Te jums ir jāparakstās pilnā apmērā, ko viņš arī izdarīja galvenajā līgumā.
Ratifikācijas laikā viņš veica tikai parafē. Ne vārda, ne vārda, neko vairāk.
Un tas, stingri runājot, ir pretrunā ar regulu.
Tāpēc šis līgums nekad netika juridiski ratificēts. Tas ir svarīgi.
Kla.TV: Dr. Haug, ja es jūs pareizi sapratu, 1871. gada konstitūcija joprojām pastāv.
Bet kas tad ir Pamatlikums? Ko tas nozīmē?
MH: Pamatlikums ir saskaņā ar HLKO. Tās ir starptautiskās tiesības. Tas regulē kara un pēckara stāvokli.
Kla.TV: Ko nozīmē HLKO? MH: Hāgas sauszemes kara konvencija.
Vai aizņēmējam ir pienākums nodrošināt aizņemto personu ar pamatlikumu?
Uzturēt kārtību, disciplīnu un mieru. Tā tas ir definēts.
Tāpēc to sauc arī par Vācijas Federatīvās Republikas Pamatlikumu. nevis Vācijas Federatīvās Republikas Pamatlikums.
Tātad tās ir okupantu tiesības. Īsa anekdote.
Mans tēvs pazina tā saukto Pamatlikuma līdzdibinātāju Karlo Šmitu.
Viņš bija vecs kungs no mana tēva brālības.
Un viņš joprojām bija mazliet rosīgs svētkos, tērzējot prom no šūšanas kastes.
Un teica, ka, ziniet, mums joprojām ir atļauts likt punktus un komatus. Pārējais faktiski bija iepriekš noteikts.
Sabiedrotie, protams, vēlas šo pamatlikumu pielāgot savām interesēm. Tas, protams, arī ir skaidrs.
Tātad tas ir tieši Karlo Šmita paziņojums par manu tēvu kā liecinieku.
Un Pamatlikuma 120. pantā joprojām ir noteikts, ka okupācijas izmaksas sedz federālā valdība. Tātad pašreizējā 2025.
Tas nozīmē, ka, ja mums ir jāmaksā okupācijas izmaksas, mēs, protams, esam arī okupēti.
Mums nav konstitūcijas.
Jo, teiksim, saskaņā ar starptautisko tiesību kritērijiem, pareizai valstij ir valsts tauta,
valsts robežas, valsts iestādes ar konstitūciju.
Stingri runājot, Federatīvā Republika nav izpildījusi nevienu no šiem trim elementiem. Tā nav ne
nacionāla valsts, jo ikviens ir Vācijas Reiha pilsonis.
Tie, kas to var pierādīt ar savu senču līniju.
Tātad Federatīvajai Republikai pašai nav spēkā esoša pilsonības likuma.
Arī valstu robežas nepastāv. Jo valsts robežas, īstās valsts robežas, izveidoja Vācijas reihs 1871. gadā.
Tādējādi Federatīvā Republika tika izveidota kā administratīvs veidojums, kā ekonomiska telpa. Okupants.
Un okupantam nav tiesību uzspiest jaunu valsti virs tās.
Un tā joprojām ir vecā Vācijas impērija no 1871. gada starptautisko tiesību izpratnē.
Kla.TV: Tātad, ja es jūs pareizi sapratu, Vācijas Federatīvā Republika bija tikai administratīva konstrukcija, ko
uzvarētājvalstis izveidoja, lai uzturētu sabiedrisko kārtību.
Tas mani noved pie nākamā jautājuma.
Tā sauktie faktu pārbaudītāji bieži apgalvo, ka valstij un tās iestādēm ir jābūt uzņēmumiem.
Bieži tiek teikts, ka Vācijas Federatīvā Republika ir GmbH vai kaut kas tamlīdzīgs - uzņēmums. Lai varētu rīkoties.
Lai netiktu zaudēta brīvība un valsts suverenitāte. Lai nebūtu zaudējumu.
Bet kā jūs to redzat? Vai tas, ka mēs būtībā esam tikai, teiksim, uzņēmums, ka mums ir arī personas
apliecība, liecina par šo administratīvo konstrukciju?
Un ka mēs patiesībā neesam īsta valsts, t.i., ka Vācijas Federatīvā Republika vispār nav
īsta valsts, bet tikai administratīva vienība?
Vai tas liecina par to?
MH: Tā ir ļoti liela norāde.
Tolaik, 1990. gadā, tā sauktās atkalapvienošanās laikā, kas nenotika, Amerikas ārlietu ministrs un Vācijas ārlietu ministrs,
t.i., Padomju Savienības ārlietu ministrs, atcēla Pamatlikumu, neaizstājot tā
piemērošanas jomu, šo 23. pantu, kurā tas bija noteikts.
Katram tiesību aktam ir nepieciešama noteikta piemērošanas joma.
VDR bija konstitūcija. Un tā bija nogriezta vienā stūrī, tāpat kā tad, kad pase tiek atzīta par nederīgu.
Citiem vārdiem sakot, no šī datuma, 1990. gada 18. jūlija, kad tas notika, precīzāk, 1990. gada 17. jūlija,
1990. gada 18. jūlijā Vācijas Federatīvā Republika un VDR tika pasludinātas par spēkā neesošām.
Nevienam vairs nebija suverēnas varas.
Sākot ar katras partijas kasieri, nevienam nebija nekādu suverēnu pilnvaru, nekādu pilnvaru runāt VFR vai VDR vārdā.
Un tas tika noklusēts no Vācijas iedzīvotājiem.
Un tā tas patiesībā notika vakuumā.
Personāla ziņā VFR vairs nebija okupēta, jo sabiedrotās ASV, protams, pirmā uzvarētāja vara Rietumos,
šeit atcēla savas suverēnās pilnvaras. Tādējādi tā vairs nebija okupēta šajā nozīmē.
Pēc tam Genšers un Kols reģistrēja BRD kā uzņēmumu Delavēras štatā.
Un Genšers svītroja BRD no ANO Statūtiem un ierakstīja tajos Vāciju.
Arī kā uzņēmums. Ir reģistrēti kā uzņēmums Delavēras štatā.
To var meklēt starptautiskajā uzņēmumu katalogā. To sauc UPIC. Jūs varat to sameklēt.
Un tur ir rakstīts Federatīvās Republikas prezidents Šteinmeiers, uzņēmuma numurs, uzņēmuma adrese, tātad tie visi ir
uzņēmumi ar bankas starpniecību, jo Kols tos bija jāreģistrē kā uzņēmumu, jo konstitucionālais pamats tika atsaukts.
Kla.TV: Dr. Haug, atgriezīsimies pie šīs personas apliecības.
Tātad, ja šī ID karte ir tāda pati kā uzņēmuma Germany, Germany Firma, uzņēmuma ID karte, ko tā nozīmē?
MH: Ir starptautiski noteikumi, kas nosaka, ka ieslodzītā statusā, principā mēs esam ieslodzītie, līdz šim mēs
faktiski esam ieslodzītie, varbūt ar mazliet lielāku brīvību nekā tagad cietumā, bet mums ir šis statuss.
Un ir noteikumi, ka šiem cilvēkiem ir jāsaņem ceļošanas dokuments. Personas apliecība vai ceļošanas dokuments.
Personas apliecība norāda, ka mēs esam darbinieki. Es brīvdienās strādāju Daimler uzņēmumā.
Es brīvdienās strādāju kaut kur Daimlerā vai citur, un jūs saņēmāt Daimleras ID karti, jo tajā laikā bijāt Daimleras darbinieks.
Tas pats attiecas arī uz BRD tirdzniecības uzņēmumu, kas pēc tam apgādā cilvēkus ar atbilstošu ID karti.
Un tas nepārprotami nozīmē, ka mēs esam tikai personāls.
Kla.TV: Un tāpēc arī bez valsts.
MH: Un arī bez valsts.
Kla.TV: Tātad, ja principā ar Vācijas Federatīvo Republiku mums tagad ir tikai uzņēmums un nav īstas konstitūcijas, bet tikai
administratīva kārtība miera un sabiedriskās kārtības uzturēšanai, tad kādas iespējas vācu tautai vai Vācijas
pilsonim sniedz vēršanās pie reālā Vācijas Reiha, pie reālās konstitūcijas, kas joprojām ir spēkā? Vai tas vispār ir būtiski?
Vai tas ir vecs, putekļains papīrs, vai arī tam ir kaut kas svarīgs, kas mums šodien ir jāsaka?
MH: Tas ir kaut kas ļoti svarīgs.
Protams, ir ļoti svarīgi panākt kara stāvokli, tostarp miera stāvokli, noslēdzot miera līgumu. Tas ir priekšnoteikums.
Tad no starptautisko tiesību viedokļa mēs atkal esam valsts, atzīta valsts. Un attiecīgi mums atkal būs
valsts tiesības, kas mums tagad nav šajā gadījumā ar VFR.
Mēs visi vācieši patiešām esam bezvalstnieki.
Tas var izklausīties neticami, bet tā ir taisnība.
Tad mums atkal būs valsts tiesības un suverenitāte saskaņā ar starptautiskajām tiesībām.
Un šī konstitūcija, jo tā ir acīmredzami veca, 1871. gada konstitūcija, varbūt ir putekļaina vai kaut kas cits, bet tā nav.
Bija lieli sasniegumi.
Tika runāts arī, piemēram, par nodokļu situāciju Vācijas reihā.
Tirdzniecības nodoklis bija tikai 4%.
Ienākumu nodokļa nebija vispār, tikai neliela ienākumu nodokļa likme, kas pārsniedz noteiktu līmeni.
Citiem vārdiem sakot, minēšu piemēru: ja PVN ir tikai 4 %, ņemsim par piemēru benzīna cenas.
Ja mēs šodien maksājam par dīzeļdegvielu aptuveni 1,70, tad jūs varat veikt aprēķinus, ja jums ir tikai 4 % PVN,
tad benzīna cenas, protams, atkal ir diezgan atšķirīgas.
Šodien jums ir aptuveni 80 centu nodokļu likme, jo īpaši benzīnam, man ir piecas reizes mazāk vai
daudz mazāk, tad benzīna cena ir aptuveni 70 centu.
Tāpēc, manuprāt, šis ir tikai viens piemērs tam, ka tas ir ļoti izdevīgi Vācijas iedzīvotājiem.
Un, protams, jums jāapzinās, ka ir arī finansiāli aspekti.
Piemēram, ja to pārrēķina eiro, tad vidējais pensionārs tajā laikā saņēma vidēji 3000 eiro mēnesī.
Manuprāt, vidējam pensionāram - dažiem ir vairāk, bet tie ir izņēmumi - nav nekā pret to.
Ja cilvēki šeit atkal pienācīgi pensionējas bez lielas nodokļu daļas, tad tā arī šeit ir liela problēma, ja
tikai paskatās uz daudzajiem pudeļu kolekcionāriem utt..
Tam ir daudz priekšrocību.
Mēs varētu par to runāt pusstundu, par priekšrocībām, patiesībā ir tikai priekšrocības.
Taču es vēlos pieminēt tikai vienu būtisku aspektu.
Kla.TV: Tagad vēl viens jautājums. Tātad, ja Vācijas Federatīvā Republika būtībā ir tikai
uzņēmums, reģistrēts kā uzņēmums, GmbH vai kā?
MH: Tā nav reģistrēta kā GmbH, tikai kā uzņēmums. Kla.TV: Tā ir reģistrēta kā uzņēmums.
Un mums ir tikai sava veida mājas noteikumi, konstrukcija, kas vienkārši organizē mūsu kopdzīvi, bet nav konstitūcijas.
Kā ir ar šausminošo valsts parādu, ar ko mēs saskaramies?
Vai tiem mums ir kāda nozīme?
Vai tas nav uzņēmuma, nevis iedzīvotāju, Vācijas iedzīvotāju, jautājums?
Kas par to? Vai tam ir kāds sakars?
MH: Tas ir ļoti labs jautājums. Atkal finanšu jomā.
Valsts parāds vai šie tirdzniecības uzņēmuma parādi nav Vācijas reiha lieta.
To vienkārši nav. Principā to vairs nav.
Vācijas nodokļu maksātājam tikai par šo briesmīgo procentu likmi ir jāmaksā no 10 000 līdz 15
000 eiro gadā (rēķinot tikai pēc procentu likmes).
Es domāju, ka tas nāktu par labu katrai mājsaimniecībai.
Un šie parādi, protams, nav Vācijas reiha darīšana, jo Vācijas reihs bija bagāts un var atkal
kļūt bagāts, ja viss tiek pareizi organizēts.
Kla.TV: Lieliski. Tagad ir tā. ASV prezidents Donalds Tramps un viņa administrācija ir ļoti labvēlīgi
noskaņoti pret Eiropas pilsoņu brīvību un pašnoteikšanos.
Nesen arī Minhenes drošības konferencē.
Vance arī ļoti stingri atbalstīja plašsaziņas līdzekļu brīvību un visas šīs lietas, demokratizāciju un tā tālāk.
Kādus soļus, jūsuprāt, Trampa administrācijai būtu jāveic, lai Vācija un vācieši varētu līdzīgi panākt šo
mieru un miera līgumu, lai viņi varētu atgūt brīvību un suverenitāti un atkal kļūt par valsti?
Citiem vārdiem sakot, visas šīs vērtības, kuras jūs acīmredzot esat zaudējuši vēstures gaitā, kā jūs tikko paskaidrojāt.
Kas Trampam būtu jādara?
MH: Konkrēti 1871. gada Vācijas impērijas likumīgos pārstāvjus vajadzētu ievēlēt demokrātiskās vēlēšanās.
Personīgi es neesmu politisko partiju piekritējs.
Varat arī organizēt personiskas vēlēšanas, lai ievēlētu personu, kuru vēlaties, lai tā būtu jūsu amatā.
Jebkurā gadījumā, protams, jums ir jāsēž pie viena galda, pie sabiedrotajiem.
Tātad visi četri sabiedrotie. Francijai nav lielas nozīmes.
Protams, svarīga loma ir Krievijai un Amerikai.
Un šeit, protams, ir jānotiek arī konkrētām sarunām par to, kā soli pa solim atgriezties
pie 1871. gada demokrātiskās Vācijas impērijas.
Šo 1871. gada konstitūciju, kas tika izdota 1871. gada aprīlī, demokrātiski ievēlēja dažādas
partijas: Centrs, CDU priekštece, SPD jau pastāvēja.
Tad Austrumvācijā viņiem arī tika atļauts balsot.
Un šī konstitūcija tika pieņemta ar milzīgu balsu vairākumu.
Imperators faktiski bija tikai pārstāvis ārpasaulē. Tāpat kā ārlietu ministrs.
Viņam nebija lielu tiesību vai kaut kā cita.
Jūs domājat, ka būs monarhija, un tad jūs esat nošķirts no imperatora.
Šī ir konstituēta monarhija.
Bet imperators, kā jau teicu, ir runasvīrs uz ārpasauli.
Pārējais tiek noteikts tikpat demokrātiski.
Reihstāgā, kāds tas, starp citu, ir šodien.
Ne velti Reihstāgu Berlīnē sauc par Reihstāgu.
Citiem vārdiem sakot, Reihstāga pārstāvji tad varēs izmantot demokrātiskus procesus, lai
izstrādātu likumu grozījumus, noteiktu pamatnostādnes utt.
Tāpēc jums nav jābaidās, ka atgriežaties dziļos viduslaikos vai tamlīdzīgi.
Pat tad tā bija ļoti demokrātiski organizēta.
Kla.TV: Jā, un tāpēc, ja es pareizi sapratu, prezidentam Donaldam Trampam, ja viņš rūpējas par eiropiešu brīvību, būtu
jānodrošina, lai šie, piemēram, Vācijas reiha pārstāvji sēstos pie sarunu galda un vienotos par miera līgumu.
Un kas vēl viņam būtu jādara?
MH: Jā, protams, galvenā situācija Vācijā ir tāda, ka mūs galvenokārt okupē ASV.
Šeit ir vairāk nekā 30 militāro bāzu, lielu militāro bāzu.
Karavīru skaits drīz būs lielāks nekā Bundesvērā.
Tāpēc jūs nevarat teikt, ka mēs neesam okupēti.
Mēs esam efektīvi okupēti. To var redzēt pēc daudzajām militārajām bāzēm. Nekas nav mainījies.
To sauc par Militāro likumu, kas joprojām ir spēkā. Tas ir publicēts arī Federālajā likumdošanas biļetenā.
Esmu to visu rūpīgi izpētījis. Tāpēc es esmu kā vabolīte.
Es pavadīju vairākas dienas juridiskajās bibliotēkās un atradu šos avotus.
Arī 1994. gada federālajos likumu biļetenos ir teikts, ka viss paliek nemainīgs. Mēs joprojām esam okupēti.
Tātad mēs esam faktiski un juridiski okupēti.
Un Tramps neizvedīs savu karaspēku no šīs valsts, kamēr nebūs noslēgts miera līgums.
Tas ir jārisina. Līdz tam nekas nenotiks.
Ir daudz zvanu, kuros tiek teikts: jā, amerikāņi, jūs varat lēnām atgriezties mājās.
Tas nav iespējams, jo mēs atrodamies militāri okupētā teritorijā.
Un nekas nenotiks, kamēr mēs nebūsim vienojušies par miera līgumu.
Un tad mēs varēsim atgūt arī savu faktisko suverenitāti.
Kla.TV: Tātad, ja es pareizi sapratu, Donaldam Trampam un viņa administrācijai vispirms būtu jānodrošina,
ka likumīgie pārstāvji risina sarunas par miera līgumu.
Tad viņam būtu kaut kā jāatgūst okupācijas valsts. MH: Beigt. Kla.TV: Beidziet.
Un praktiski, lai Vācija atkal varētu darboties saskaņā ar 1871. gada konstitūciju un tajā laikā izveidotajām valsts iestādēm.
Vai es to pareizi sapratu? MH: Jūs sapratāt pareizi.
Trampa pamata attieksme. Es jau esmu ar viņu sazinājies.
Viņš uzreiz man atbildēja. Es biju pārsteigts.
Viņš man atbildēja pēc dažām dienām. Tas notika pa e-pastu.
Starp rindiņām varēja saskatīt, ka viņš vienkārši saka: labi, jūs, vācieši, arī tā ir jūsu lieta.
Es nevēlos pārāk daudz iejaukties un diktēt.
Viņam ir pietiekami daudz darāmā Amerikā, ASV.
Tāpēc starp rindiņām bija rakstīts, ka būtībā no vāciešiem ir atkarīgs, vai viņi tur atgriezīsies un atgūs savu suverenitāti.
Bet, protams, tas ir iespējams tikai sarunās ar Putinu. Un Trampu. Jo tie joprojām ir leģitīmie likumi.
Kla.TV: Labi. Tātad Trampam būtu jāvienojas ar Putinu arī par Vācijas jautājumu.
Jānotiek arī sarunai. Tai jābūt tēmai.
Un šīm divām valstīm, iespējams, arī Lielbritānijai un Francijai, tad būtu kopīgi jāizlemj: labi, jūs varat
atgriezties pie tā, kā bija, saskaņā ar veco, joprojām pastāvošo konstitūciju, lai atkal varētu darboties.
Taču, ja es pareizi saprotu, tad iniciatīva būtu jānāk no okupanta, kurš to darītu iespējamu.
MH: Gan un. Runa ir par tuvošanos vienam otram.
Un kādam, protams, ir jāsper pirmais solis.
Tas bija tik mazs, niecīgs solis no manas puses, ka es vispār ar viņu sazinājos.
Un viņš precīzi zina, kas notiek.
Galu galā pēdējā likumdošanas periodā viņš sacīja, ka patiesībā vēlas noslēgt miera līgumu ar Vāciju.
To, ka tagad tas ir viņa rokās, varēja izdarīt jau sen.
Bet viņš to teica, un esmu pārliecināts, ka daudzi cilvēki to arī zina.
Un daudzi, iespējams, neko nedarīja, jo domāja, ka mums ir kaut kas līdzīgs miera līgumam.
Viņš to nesaka velti. Viņi precīzi zina, kas notiek ar Vāciju.
Un Putins šajā kontekstā ir teicis, ka arī viņš vēlētos noslēgt miera līgumu. Ar Vāciju.
Viņš tikai nezina, ar ko viņam to vajadzētu parakstīt. Toreiz bija Merkeles kārta.
Un viņa nav Vācijas Reiha likumīgā pārstāve.
Tāpēc viņš to formulēja ļoti precīzi. Jums tam jāpievērš uzmanība.
Kla.TV: Bet kā ASV administrācija un Krievijas Federācija tagad varētu mani atbalstīt,
lai pie sarunu galda nāktu īstie pārstāvji?
MH: Kā jau teicu, tas, protams, ir arī vācu tautas jautājums.
Man tur ir draugi, kuriem ir arī labi kontakti vēstniecībā Krievijā.
Un viņi teica, ka mēs varam runāt ar Putinu kā līdztiesīgi. Viņš ir atvērts.
Ja mēs sūtīsim pārstāvjus, pat ja tie būs tikai uz laiku, viņš durvis neaizvērs.
Mēs, t.i., vēstniecības darbinieki vai mēs, ļaujiet man tā teikt, esam par to skaidri informējuši. Durvis ir atvērtas.
Tas ir atkarīgs no mums, un mēs tiksim uzņemti kā vienlīdzīgi, lai spertu šos soļus tādā pašā veidā, lai tuvotos viens otram.
Tas lēnām tuvojas Vācijai.
Kla.TV: Interesants aspekts, Dr. Haug.
Jauki. Un jūs joprojām varat par to daudz lasīt, iespējams, savā grāmatā.
MH: Es to visu rūpīgi un pamatīgi izpētīju, visus juridiskos tekstus, vēsturi.
Es neesmu nekļūdīgs. Vienmēr ir lietas, par kurām kāds zina ko citu.
Lieliski, es par to priecājos. Es vienmēr gatavoju jaunus izdevumus.
Šis ir otrais izdevums, kurā es to visu paplašināšu un papildināšu ar papildu atziņām.
Taču viss, kas tajā iekļauts, ir rūpīgi izpētīts.
Kla.TV: Lieliski. Dr. Haug, liels paldies, ka iepazīstinājāt mūs ar šiem Vācijas impērijas noslēpumiem.
Protams, mēs esam tikai ieskrāpējuši šo tēmu, taču bija interesanti par to dzirdēt.
Tas nozīmē, ka stafeti tagad faktiski ir pārņēmuši paši vācieši.
Un okupācijas valstis ir gatavas atbalstīt šīs lietas.
MH: Jebkurā gadījumā. Pēc manas pieredzes.
Pretējā gadījumā atgriezeniskā saite nebūtu tik ātri parādījusies, piemēram, ar Trampu un Krievijas pārstāvjiem.
Kla.TV: Lieliski. MH: Liels paldies. Kla.TV: Jā, ar prieku. MH: Šajā brīdī es teikšu, ka man izdevās kaut ko nodot.
Joprojām ļoti daudz uz virsmas. Iespējams, ka būs turpmākas intervijas, kurās mēs šeit un tur iedziļināsimies nedaudz dziļāk.
Atkarībā no situācijas. Būtu laba ideja. Liels paldies.
Kla.TV: Lieliski. Paldies par jūsu gatavību. MH: Paldies.