Днес разговаряме с един политически активист, който вече е постигнал много в Германия.
Може да се каже, че тя движи хората - а именно да излязат на улицата. Тя е също така автор и предприемач.
Родена във Франкфурт на Майн , тя живее в Русия в продължение на 22 години, но през 2014 г.
се завръща в Германия по политически причини.
Тя е съорганизатор на демонстрациите в цяла Германия, организирани от алианса "Deutschland steht auf".
Едно от исканията, които тя многократно поставя там, е политиците да бъдат подведени
под отговорност. Именно за това говорим днес.
Добре дошла, Стефани Цомакаева.
Здравейте, приятно ми е да съм тук. Благодаря ви.
Да, много сме доволни. На първо място, по принцип:
В работното ежедневие е обичайно служителите да носят отговорност за причинени от тях щети.
Политиците имат политически имунитет.
Означава ли това, че политиците не носят отговорност за престъпления и вреди?
Да, те трябва да носят отговорност.
Единственият проблем е, че като цяло няма закони, които да регулират това, за което бихме искали да
носят отговорност - а именно политическите решения.
Имунитетът ги защитава само от отнемане ad hoc.
Това е исторически сюжет, който се развива в средата на XIX век, за да защити законодателната власт от изпълнителната, накратко -
за да не може кралят да вземе депутатите със себе си, да ги затвори за кратко и да ги
освободи отново, когато гласуването приключи.
Това важи с пълна сила и днес, а също така е напълно логично, че полицията не може просто
да отведе за разпит няколко депутати от AfD.
След това гласуването приключва и това е всичко.
Затова, разбира се, не искаме това да се случи и днес. В това отношение имунитетът е много разумна история.
Единственият проблем е, че, както казах, наказателното преследване, което бихме искали да видим, в наши дни няма
закони, които да го регулират. И именно това трябва да въведем.
Да, това означава, че тези закони са все още от преходния период от монархията към демокрацията, остатъци, така да се каже.
И в крайна сметка трябва да защитава политиците от арест.
Правилно.
Друг термин. Написали сте книга по темата за отговорността на политиците.
Оттогава насам тя става все по-публична.
Там пише и за политическото обезщетение.
Това е термин, който много хора не познават. Можете ли да го обясните?
Да, това е второто нещо.
Това е свободата на мнение на депутатите в парламента, че те могат да казват всичко и не могат да бъдат обвинявани за това.
Знаем как става това. Някои хора от опозицията вече са приготвили халатите си, в случай че
обидят някой от министрите или нещо подобно.
Тъй като е изразил мнението си, той трябва да очаква да бъде преследван.
Член на парламента има право да прави това в парламента. Позволено им е да се обиждат един друг в случай
на съмнение. Позволено им е да се упрекват един друг.
Единствено правилникът за дейността на парламента регламентира дали това се превръща в процедура по установяване на реда.
Добре известен пример е Ларс Хюних, който след разследването на комисията "Корона" в парламента на
провинция Бранденбург определи останалите като извършители.
Ако го бяхме направили като граждани, вероятно щяха да ни докладват за това.
Със своя indemnity като член на парламента той е защитен от обвинение в клевета.
Така че всъщност - от същото време - една много смислена история.
Единственият проблем е, че преди всичко имунитетът винаги може да бъде отнет за наказателно производство.
Но, разбира се, някъде в правния кодекс трябва да има параграф, в който да се казва, че нещо е
наказуемо, например, че разхищението на данъци е наказуемо.
Но ние не разполагаме с това. То не съществува.
Значи укриването на данъци е престъпление, но разхищението на данъци не е.
Точно така. И затова, дори и имунитетът да бъде свален, за съжаление няма за какво да бъдат наказани.
Смятате ли, че има нужда от каталог на престъпленията, които един политик не може да извърши?
Да, така че мисля, че най-разумното нещо би било да въведем три параграфа.
И това е първото нещо, за което току-що говорихме - разхищението на данъци. Това е така
нареченото разхищение на бюджетни средства.
Бих разширил обхвата на параграф 266 - класическият параграф за присвояване - така че да
включва и присвояването на бюджетни средства.
И Андреас Шойер е добър пример за това.
Разрешени са му два милиарда от бюджета - договорът е подписан за три милиарда.
Това би било класическа история за присвояване.
Вторият въпрос, който също е много важен, е прилагането на законите. Една от основните задачи на държавата е да
гарантира, че това, което са решили членовете на парламента, впоследствие се прилага от изпълнителната власт.
Това означава, че отказът от наказателно преследване на престъпления също трябва да бъде наказуем.
Така че, ако министърът на вътрешните работи не следи за спазването на законите, той трябва да носи
отговорност за последствията и това трябва да бъде престъпление.
Бих предложил параграф 138 от Наказателния кодекс, който гласи, че отказът от наказателно
преследване на престъпления също е наказуем.
И третата точка?
Третият въпрос е свързан с ограниченията на основните права.
Защото "ограничаването на основните права" по принцип е "ограничаване на личната
свобода". И това също трябва да бъде наказуемо.
А какво да кажем за асертивността?
Имам предвид, че можете да създавате закони за всичко.
Ако не го заявите и не го проверите след това, то няма никаква стойност.
Да, точно това е проблемът - отказът от наказателно преследване на престъпления.
И, разбира се, имаме особена ситуация с политиците, тъй като в днешно време прокурорите се подчиняват на инструкции от министъра
на вътрешните работи, министъра на правосъдието - извинявайте - така че министърът на правосъдието е един вид хибридна функция.
Той е член на парламента, на изпълнителната и на съдебната власт.
Така че в момента в Германия няма разделение на властите.
Оттук всъщност трябва да започнете.
Ще ни е необходима собствена юрисдикция. Бих се застъпил за отделен съд за отговорността на политиците.
В самоуправлението, където сами избираме съдиите.
Не е нужно да са много, няма много. За какво говорим?
Над 200 000 души, може би най-много в околността, които са засегнати от това.
Така че всички ръководители на власти, всички държавни правителства, може би кметове.
На общинско ниво те носят голяма отговорност, което е малко по-различно.
Но всички депутати не са много на брой.
С други думи, ако има малък съд, който ние, гражданите, избираме пряко и който се самоуправлява, тогава бихме
имали възможност да прилагаме това и със собствените си прокурори, които не са обект на инструкции.
Сега нека да уточним: как се въвежда такова ястие?
Да, разбира се, че не е толкова лесно. Но това може да стане и чрез референдум, като се промени националната конституция.
Така че не можехме да го въведем веднага на федерално ниво, но можехме да го въведем на щатско ниво.
В 16 федерални щата това ще трябва да се направи 16 пъти, но това е възможно.
Да. Нека направим още една стъпка.
На демонстрациите се разказват вицове за политиците от рода на: "Всеки, който вярва, че народните представители представляват
народа, вярва също, че лимоноизстисквачките сгъват лимоните."
С други думи, обикновеният човек смята, че политиците го мамят.
Видяхме го отново на последните избори. Предизборни обещания преди изборите, изпълнение след тях в абсолютно противоречие с тях.
Как всъщност се стигна до това лошо управление на политиката, което вече граничи с разруха?
Е, това е така, защото хората все още вярват в старото суеверие "онези там горе, ние тук долу".
Така че се надявам, че ако някой друг седне на трона, нещо ще се промени по някакъв начин.
Проблемът е, че ние вярваме в трона. Така че проблемът е в трона.
Смятам, че трансформацията, която се извършва в момента, ще доведе не само до по-голяма
централизация и по-тотализирана държава, но и до обратното.
Именно това правим с децентрализираните организации и самоизграждането, т.е. самоовластяването.
Силните могат да правят това, което искат, само защото им позволяваме да го правят, защото не им държим сметка,
защото не го правим сами, защото седим на дивана и мърморим.
И веднага щом се отърсим от суеверията си, поемем контрола над тях и ги държим отговорни, а в случай на съмнение - и самите
ние, мислим за себе си, имаме право на глас, това ще се промени.
Но по време на т.нар. пандемия от корона, много хора преживяха това, те искаха нещо различно, но в крайна сметка
бяха отвлечени от полицията, претърсвания на къщи, докладвани от съседите. Там не се е получило.
Така че те си мислеха, че са силни сами по себе си, и усещаха железния прът.
Да, винаги е най-трудно за тези, които водят по пътя, това е вярно. Всички ние сме го изпитвали сами по някакъв начин.
Въпреки това големите разходки доведоха до отмяна на програмата за задължителна ваксинация,
която щеше да бъде въведена, ако не бяха разходките.
Така че хората от улицата казаха: Не, не при нас.
Отиваме някъде другаде, защото вечер се разхождаме.
И ще ви покажем, че в крайна сметка не разполагате с достатъчно полиция, за да поставите всички нас под контрол.
Точно това накара депутатите да кажат в един момент: Не, така че сега трябва да решим по някакъв начин какво искат хората.
Добро доказателство, че в крайна сметка просто трябва да го направим. Трябва да станем от дивана.
Да. Какъв начин виждате да върнем времето назад по отношение на политическия имунитет? С други думи,
наистина да се въведе тази отговорност за политиците?
Да, така че не мисля, че връщането назад ще ни помогне повече.
Така че, разбира се, бихте могли да въведете отново член 266, член за присвояване, за всички.
Смятам, че това беше променено през 1997 г. с решението Bugwellen .
Оттогава нещата в политиката стават все по-лоши и по-лоши.
Преди имахме впечатлението, че те по някакъв начин подават оставка от време на време, че по някакъв начин поемат отговорност.
Това беше така, защото ако изкараш повече от 50 000 марки, трябваше да влезеш в затвора за три години.
И това се отнасяше за всички тях. Включително историята с малкия куфар на Кол.
Това е причината да бъде премахнат.
Така че във всеки случай мисля, че би било по-разумно да го организираме по-добре в бъдеще и
наистина да въведем специални параграфи за политиците.
Миналата година седнахме с още двама юристи, за да помислим как това може да се случи, за да формулираме закон в реални условия.
И разбрахме, че политиците се изнасят почти навсякъде по най-различни начини.
И затова стигнахме до заключението, че би било по-добре да се премине към право на вето на народа.
С други думи, да се даде възможност на хората да се произнесат чрез референдуми дали даден закон да бъде въведен или не.
И ако политиците все пак го въведат, тогава да включат отговорността и да го
формулират по начина, по който бихме искали да бъде.
Защото, както казах, промяната, връщането назад, мисля, че сме в момент, в който законите вече са толкова
много, че вече не можем да се ориентираме навсякъде.
Така че може би един ден свръхинтелигентен изкуствен интелект ще ни помогне.
Но в момента това наистина е една гигантска бъркотия, в която те изрично са се изложили под най-различни форми.
Така че ще трябва да променим толкова много неща, че това ще е цяла друга книга със закони.
Значи в крайна сметка това означава още повече закони?
Не, изобщо не. Така че решението на цялата дилема е, че въвеждаме популярно възражение.
Това можем да направим чрез референдуми на държавно ниво, при които всички закони, приети от парламентите, получават тримесечен
период на изчакване и през тези три месеца хората могат да се съберат, за да могат отново да вземат решение по самия закон.
И това би било популярно възражение. Тогава народът решава: "да" или "не".
Тогава тя ще има право да взема окончателни решения. И това вече би помогнало много.
А за тези три месеца бихме могли да въведем политическа отговорност и да я формулираме така, както бихме искали.
И всеки политик, който тогава се съгласи да каже: "Не, тук трябва да променим нещо много спешно, много бързо, не можем да чакаме
три месеца, докато народът реши по някакъв начин, ще го направим сега", би могъл да приложи 138а, 266а, т.е. параграфите, които
бихме искали да имаме и които биха могли да се прилагат там.
Може ли някой да инициира референдум за въвеждане на народно възражение?
Да, това може да бъде инициирано само от частно лице. На организациите не е позволено да правят това.
А това означава, че ще ни трябват 16 души в 16 федерални провинции за народен протест, който искаме
да наложим колкото се може повече в цяла Германия.
Винаги е добре да имате заместник, за да сте двама и да можете да си помагате по някакъв начин при резервното копие.
Така че, разбира се, с цяла група поддръжници в 16 федерални провинции, 16 референдума и след това промяна на
конституцията по този начин, така че в крайна сметка да получим окончателната власт за вземане на решения от народа.
Трябва да научите думата. Тя е наистина важна.
Че в крайна сметка, след като сме прокарали това, наистина ще можем да решаваме отново на референдум по
всички въпроси, по всички закони, които политиците решават в парламента, в случай на съмнение.
Това наистина може да обедини всички. Включително Зелените, които се страхуват от AfD, ако някога дойде на
власт и след това приеме закони, от които се страхуват.
Или пък AfDers, които се страхуват, че Зелените ще дойдат на власт и ще приемат закони, които те не искат.
След това те могат да сплотят населението и да предизвикат народен протест. С други думи, да
гласуват отново с "да" или "не" за всеки закон.
И сме убедени, че по този начин наистина можем да работим заедно с много хора, защото, както казах, Зелените
трябва да се интересуват от това също толкова, колкото и членовете на AfD или всички други партии.
Това няма нищо общо със Зелените и AfD, а просто е интересно за всички политически лагери в крайна сметка, че можем отново сами
да решим дали искаме това, което политиците са решили, и не сме подвластни на това, което преживяхме в кризата с
короната, например. Точно за това става дума в цялата история.
Но ако политиците вече са се освободили от отговорност, ще се съгласят ли изобщо с такъв закон?
Не, можем да го наложим само с референдум.
И това е възможно в момента в политическата ситуация в Германия?
На национално ниво - да.
И ако това се отнася за 16 щатски закони, т.е. законодателството за коронавируса, ако си спомняме, не беше
федерално законодателство, а винаги щатско. И тогава бихме могли да предотвратим това.
Друг фактор, който още не сме обсъдили, са сравнително силните лобистки групи от индустрията и
бизнеса, които имат много силно влияние върху политиката.
Да, може да се каже, че в крайна сметка те решават нещата и в Европа и Америка. Как можем да ограничим това влияние?
Да, вероятно не можете да ограничите влиянието.
Другата страна никога не спи. И те имат много пари и много власт.
В тази връзка въпросът е по-скоро: Как можем да се организираме алтернативно и паралелно?
Как можем да реализираме по-добрия модел?
Как можем да направим така, че хората просто да са много по-заинтересовани, много по-запалени и много по-забавни да
живеят по различен начин, да правят политика по различен начин, да вземат решения по различен начин? И ние сме мнозинство.
Така че малцината лобистки групи, малцината влиятелни хора, малцината, които разполагат с много пари, имат нужда от нас не
само да им печелим пари, но и да подкрепяме техните решения.
И, разбира се, разполагат с много пари. Но в крайна сметка трябва да формулираме алтернатива.
Трябва да казваме как нещата могат да се правят по-добре и да даваме пример.
А тези, които вървят отпред, да, това е вярно. Обикновено им е трудно.
Но за щастие има смели хора, които го правят.
Да, точно така. Хубаво е, че правите същото и с вашия клуб.
И как можем да подкрепим вашата кауза? И къде могат да се свържат заинтересованите страни?
Да, книгата е налична. Ще се радвам, ако някой си я купи и я прочете или просто я подари на някой политик.
Затова може би просто я купете и я изпратете на новоизбрания пряк кандидат, за да я прочете.
Възможно е също така няколко депутати да си кажат: "Това е толкова хубаво, че ще го въведем".
И отрязаха собствения си клон, така да се каже. Има и хора, които се чувстват отговорни.
Да, или имаме няколко проекта в момента.
Един от големите проекти е wabeo.de. Това е нашият мониторинг на изборите.
А това по принцип е самоовластяване за контрол върху действията на изпълнителната власт.
И всъщност всичко в това отношение, когато се занимавате с политика и контролирате действията на нашите
представители, е в подкрепа на това, което правим.
Г-жо Цомакаева, благодаря Ви за това интервю. Благодаря ви много и ви желая всичко най-добро в работата ви.
Благодаря ви много за работата. Наистина я оценяваме, алтернативните медии, и винаги ги подкрепяме, когато можем.
br] Да, много ви благодаря!